Дата документу 02.03.2015
Справа № 320/7330/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді: Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

за участю прокурора - Герасименко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав об'єднаною з зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від нього, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з первісним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В первісному позові зазначено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання їх шлюбу дитина залишилась проживати разом із позивачкою, з цього часу, як вказує позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, про його фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується.

На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача та позивачка на позовних вимогах наполягали, та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували, вважають його способом захисту відповідача перед судом, посилаючись начебто на те, що позивачка чинила йому перешкоди в спілкуванні, однак це не відповідає дійсності, оскільки батьки відповідача без перешкод спілкуються з онуком, йому також не було ніяких перепон у спілкуванні та вихованні з її боку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти первісного позову, посилаючись на свій зустрічний позов, згідно якого позивачка перешкоджає з вересня 2013 року відвідувати та бачити сина, він намагається наполягати на своїх правах, однак позивачка чинить сварки у присутності дитини, на день народження дитини не пустила до сина. Позивачка постійно відмовляє йому у спілкуванні з сином, забороняє приймати від нього будь-які подарунки, позивачка відмовляється від його аліментів, заборгованість по яким він їй виплатив.

На підставі викладеного просять, відмовити у первісному позові, зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити час та дні для їх зустрічей з сином:

- кожної неділі з 11-00 години до 13-00 години, в присутності матері дитини до досягнення дитиною трьох років;

- після досягнення дитиною трьох років кожної суботи місяця з 11-00 години до 14 години, а також кожної неділі місяця з 11-00 години до 17-00 години, без присутності матері дитини.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації в судовому засіданні посилаючись на висновок Органу опіки та піклування, згідно якого виходячи з інтересів дитини, та враховуючи те, що батько бажає виконувати батьківські обов'язки вони не підтримують первісний позов про позбавлення його батьківських прав, проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечують.

Суд, вислухавши думку прокурора, який вважає необхідним відмовити в первісній позовній заяві, а проти зустрічної позовної заяви заперечень не має, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, проаналізував зібрані про справі докази, приходить до наступних висновків.

Так, згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, що дійсно між позивачем та відповідачкою 16 червня 2012 року було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області з актовим записом №10.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Вознесенівської сільської ради Запорізької області (а.с.7).

18 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 18 вересня 2013 року (а.с.9).

Дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що підтверджується копією довідки з місця проживання виданої Вознесенівською сільською радою (а.с.10).

Ці факти сторонами не оспорювалися в судовому засіданні, тому суд вважає їх достовірно встановленими, а тому такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Щодо посилань позивачки на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, про їх фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується, суд виходить з наступного.

За приписами пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

При цьому слід врахувати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року з відповідача за первісним позовом на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина /а.с.9/, у нього малася заборгованість з їх виплати, яку він виплатив /а.с.50/, про що сама підтвердила в судовому засіданні.

Отже матеріальну частину своїх батьківських зобов'язань він виконав.

Як вказує відповідач за зустрічною позовною заявою, про що не заперечував представника позивача та позивачка в судовому засіданні, він хоч і не часто, проте намагався спілкуватися зі своєю дитиною.

Однак таку пасивну поведінку відповідача суд не розцінює як ухилення від виховання дитини так як суд не бачить в цьому винної поведінки батька, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Натомість суд вважає, що ситуація, що склалася у спілкуванні відповідача із сином є наслідком виключно небажання позивачки в участі у вихованні дитини відповідачем, про що вона не заперечує в судовому засіданні.

За місцем проживання та за місцем роботи відповідач характеризується виключно з позитивної сторони /а.с.41-42/

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Щодо показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, які показали в судовому засіданні, що дитина проживає разом з позивачкою, тільки з її слів їм відомо, що батько дитини не навідується до дитини та не приймає участь у його вихованні та не надає матеріальної допомоги.

Суд ставиться критично до вказаних показань, так як дані свідчення дали родичі позивачки, що викликає сумнів у їх неупередженості

Крім того, як показали допитані в судовому засіданні в якості свідків син позивачки ОСОБА_1., у якого склалися неприязні відносини з відповідачем, та батько позивачки ОСОБА_5, відповідача необхідно позбавити відповідача батьківських прав задля безперешкодного виїзду з дитино за кордон, та в подальшому не просити у нього дозволу на виїзд дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування 04.02.2015 року № 01-24/128 щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав Орган опіки та піклування, враховуючи що відповідач за зустрічним позовом бажає виконувати батьківські обов'язки по вихованню дитини та керуючись інтересами малолітньої дитини не підтримує позовні вимоги позивачки /а.с.93/

Таким чином, позивачка та її представник не надали безперечних доказів винної поведінки, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками як ухилення від виховання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як наслідок необхідність такого крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав на малолітню дитину, і тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в первісному позові.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 153 , 157 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В цьому випадку суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування.

В той же час, приймаючи рішення про те, чи можливе надання часу для побачень дитини з батьком та встановлюючи режим цих побачень, суд в першу чергу враховує інтереси дитини, зокрема положення ч. 2 ст.155 СК України, яка встановлює, що «батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини».

Так, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Як встановлено в судовому засіданні позивач декілька разів навідувався до дитини за місцем проживання відповідачки разом з подарунками, проте дитини на зустріч відповідачка не давала, мотивуючи це тим, що дитина хворіє, або зайнята чимось, про що сама не заперечувала в судовому засіданні.

Крім того, як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона була свідком того, як на день села, позивач за зустрічною позовною заявою хотів в'язати дитину погуляти, однак відповідачка йому не дала її.

Свідок ОСОБА_2 також показала в судовому засіданні, що вона була присутньою на дні народженні дитини, позивачка сказала їй, що приходив відповідач та приносив дитині подарунок. Відповідач запитує за свою дитину у неї, коли вони бувають у гостях у позивачки.

Посилання відповідачки та її представника на те, що позивач не цікавиться життям дитини та не спілкується з нею, суд вважає безпідставними, так як вони нічим не підтверджується.

Щодо посилань відповідачки на те, що дитина не впізнає позивачка, як батька суд ставиться критично, так як це також нічим не підтверджено, та є наслідком того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, крім того дитині на даний час виповнилося тільки два з половиною роки.

Відповідно до довідки з місця проживання, позивач за зустрічною позовною заявою проживає разом зі своїми батьками, які спілкуються з онуком./а.с.40/

Як встановлено в судовому засіданні, наявні між сторонами неприязні стосунки створюють умови для продовження спору між батьками дитини щодо порядку її виховання, а отже можуть створювати загрозу нормальному психічному розвитку.

Однак на даний час дитині виповнилося тільки два з половиною рочки, тому позовні вимоги щодо встановлення побачення з дитиною в присутності матері, до досягнення дитиною трьох років доцільні та підлягають задоволенню кожної неділі з 11-00 години до 13-00 години.

Однак, після досягнення дитиною трьох років суд вважає за можливим встановити зустрічі позивача за зустрічною позовною заявою кожної суботи місяця з 11-00 години до 14-00 години, а також кожної неділі місця з 11-00 години до 17-00 години, без присутності матері дитини.

Вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 153, 157, 159, 164 - 166 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В первісному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від нього - задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити ОСОБА_3 час спілкування із малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у неділю з 11-00 години до 13-00 години, до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років в присутності матері ОСОБА_2.

Визначити ОСОБА_3 час спілкування із малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожної суботи місця з у неділю з 11-00 години до 14-00 години, а також кожної неділі місяця з 11-00 години до 17-00 години, після досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років без присутності матері ОСОБА_2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ :