Справа № 520/6620/15-ц
Провадження № 2/520/3481/15
Рішення

іменем України

09 липня 2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Кудіновій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким надати малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасовий виїзд у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, за межі України до Республіки Білорусь на строк з дня набрання такого рішення законної сили до досягнення дитиною десяти років; дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,або її офіційному представнику, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Республіки Білорусь з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною десяти років.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 11 вересня 2004 року по 11 жовтня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. Від цього шлюбу є дитина - син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання дитини разом з матір'ю. 28 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином республіки Білорусь ОСОБА_4 та має намір разом із сином виїхати на місце мешкання до свого чоловіка: Республіка Білорусь, Мінська область, місто Солігорськ. Але батько дитини, відповідач ОСОБА_2, на звернення позивача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідає немотивованою відмовою.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_4 , який мешкає у республіці Білорусь та має намір виїхати на місце мешкання свого чоловіка. Зазначила, що в інтересах дитини син від першого шлюбу, ОСОБА_3 повинен тимчасово виїхати з нею на мешкання до її чоловіка в республіку Білорусь. Зазначила, що дитина від народження перебувала з позивачем, рішенням суду про розірвання шлюбу визначено місце проживання дитини з матір`ю, її чоловік - ОСОБА_4 має двокімнатну квартиру, працює в ТОВ «БІЛОРУСЬКАЛІЙ» на посаді: оглядач - ремонтник вагонів, отримує достатню заробітну плату, позитивно характеризується, надав нотаріально засвідчену згоду на проживання її та її сина на належній йому житловій площі, у сина з ним склались добрі стосунки. Однак, такої можливості позивачка позбавлена у зв'язку з безпідставною відмовою відповідача надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив суду, що у нього завжди були дуже гарні стосунки з дитиною, він дуже любить сина та переймається його подальшим життям, що він має побоювання щодо того, де буде перебувати дитина. Вказував на те, що він проти виїзду дитини в республіку Білорусь, оскільки Одеса мільйонне місто, є море, а в республіці Білорусь цього немає.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи - Київський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

З матеріалів справи вбачаються наступні фактичні та юридичні обставини справи.

Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України.

Судом встановлено, що з 11 вересня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2011 року було розірвано.

Від у вказанному шлюбі у сторін 06 вересня 2008 року народився син ОСОБА_3, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі в Книзі реєстрації народжень 16 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 1518, що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ЖД № 154280, де батьком дитини вказано - ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_5.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що за домовленістю сторін після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю, що визначено в рішенні суду про розірвання шлюбу.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що позивач ОСОБА_1В,. у зв`язку з укладенням шлюбу, разом з сином ОСОБА_3 бажають виїхати до республіки Білорусь на місце мешкання її чоловіка. Позивачка зверталась до відповідача з пропозиціями надати їй та нотаріально посвідчити дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак, отримувала лише безпідставні відмови.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Пунктом 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися за захистом прав та інтересів дітей.

На думку суду, тимчасове перебування дитини в республіці Білорусь буде в інтересах дитини.

Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Батьківські права, відповідно до ч.2, ч. 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Таким чином, враховуючи інтереси дитини, а також те, що твердження відповідача щодо його небажання або можливої небезпеки перебування дитини у республіці Білорусь не ґрунтуються на будь-яких доказах та є безпідставними, суд вважає вимоги позивачки законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10, 212-215 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Київський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (громадянину України) за межі України, до Республіки Беларусь, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення дитиною десятирічного віку, тобто до 06 вересня 2018 року - без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до республіки Беларусь до досягнення дитиною десятирічного віку, тобто до 06 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя П. А. Прохоров