Ухвала іменем україни
21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Комунального підприємства «Вовчанське бюро технічної інвентаризації», третя особа - приватний нотаріус Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротова Ірина Кирилівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування частини жилого будинку частково недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності

ОСОБА_4., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

26 вересня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, оскільки 10 червня 1986 року ОСОБА_4. склала заповіт, згідно з яким брати отримували кожен по Ѕ частини житлового будинку.

Відповідно до довідки-характеристики КП «Вовчанське БТІ»

від 14 вересня 2000 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року по

АДРЕСА_1 розташовані наступні будівлі та споруди: будинок з прибудовою літ. «А-1», вартістю 13 082 грн; літня кухня літ. «Б» - 5 632 грн; тамбур літ. «б» -

255 грн; вбиральня літ. «У» - 368 грн; гараж літ. «Г» - 4 639 грн; ворота

літ. «№» - 538 грн; огорожа літ. «№ 1» - 231 грн; загальною вартістю

25 267 грн.

Поділ спадкового майна між спадкоємцями не проводився. Натомість

14 грудня 2004 року на підставі зазначеного свідоцтва ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку з прибудовою жилою площею

52,9 кв. м, та надвірних будівель: літню кухню літ. «Б», тамбур літ. «б», вбиральню літ. «У», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожу літ. «№ 1».

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просив суд визнати довідку-характеристику КП «Вовчанське БТІ» від 14 вересня 2000 року про склад спадкового майна на жилий будинок по АДРЕСА_1 (з надвірними будівлями) на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4. незаконною та такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати КП «Вовчанське БТІ» надати до Вовчанської державної нотаріальної контори законну довідку-характеристику про склад та вартість спадкового майна на житловий будинок по АДРЕСА_1 (з надвірними будівлями) на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 26 вересня 2000 року ОСОБА_3. та ОСОБА_2., визнати недійсним; зобов'язати Вовчанську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_3. та ОСОБА_2. нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4. з зазначенням дійсного правильного складу та вартості спадкового майна, а саме: «Свідоцтво видане на спадкове майно, що розташоване на земельній ділянці Червоноармійської першої сільської ради, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку з прибудовою, цегляний, жилою площею 52,9 кв. м та надвірних будівель: тамбура літ. «б», вбиральні літ. «У». Оцінка вартості спадкового майна становить 22 229 грн»; визнати договір дарування частини житлового будинку по АДРЕСА_1 стосовно складу та вартості спадкового майна частково недійсним; стягнути судові витрати.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області

від 12 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано довідку-характеристику КП «Вовчанське БТІ» від 14 вересня 2000 року № 1096, видану за запитом Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області про склад спадкового майна на жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на момент відкриття спадщини після смерті

ОСОБА_4. стосовно складу та вартості спадкового майна, такою, що не відповідає дійсності, виключивши із неї: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожа літ. «№1» та зазначивши оціночну вартість майна, яке увійшло до переліку: будинку літ. «А-1» з прибудовою вартістю 16 828 грн; тамбуру літ. «б» - 220 грн; вбиральні літ. «У» - 504 грн, а всього загальною вартістю 17 552 грн.

Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, видані Вовчанською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим

№ 3923 26 вересня 2000 року ОСОБА_3. та ОСОБА_2., кожному,

на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями по

АДРЕСА_1 стосовно складу та вартості спадкового майна, яке увійшло до переліку, виключивши із них: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожу літ. «№ 1» та зазначивши оціночну вартість спадкового майна, яке увійшло до переліку: будинку літ. «А-1» з прибудовою, тамбуру літ. «б», вбиральні літ. «У» вартістю 17 552 грн.

Визнано договір дарування Ѕ частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1., посвідчений 14 грудня 2004 року приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Кротовою І.К., зареєстрований в реєстрі за № 1435, недійсним в частині майна, яке увійшло до переліку, виключивши із нього: літню кухню літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№» та огорожу літ. «№1» та зазначивши індексовану вартість відчужуваної частки жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель з урахуванням діючої індексації вартістю 14 092 грн 50 коп., всього жилого будинку - 28 185 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольнивши частково позов ОСОБА_3, виходив із того, що довідка-характеристика, на підставі якої було видано оспорювані свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір дарування, є такою що не відповідає дійсності, оскільки до спадкового майна на час відкриття спадщини не входили: літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ «№» та огорожа літ «№1», вартість будинку з прибудовою літ. «А-1», тамбуру літ. «б» та вбиральні літ. «У» зазначено невірно.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності відсутні, оскільки відповідачі із відповідною заявою не звертались.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, виходив із того, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Зазначав про те, що відповідач ОСОБА_2 участі у судому засіданні у суді першої інстанції не брав, а тому був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності та надав її тільки до суду апеляційної інстанції.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належав ОСОБА_4., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 9, 193).

10 червня 1986 року ОСОБА_4. склала заповіт, згідно з яким заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями своїм синам:

ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в рівних частинах кожному (а. с. 194, т. 1).

Після смерті ОСОБА_4., 26 вересня 200 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Вовчанської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини (а. с. 192, т. 1).

На запит Вовчанської державної нотаріальної контори 14 вересня 2000 року КП «ВБТІ» була надана довідка-характеристика № 1096, згідно з якою станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року по АДРЕСА_1 розташовані наступні будівлі та споруди: будинок з прибудовою літ. «А-1», вартістю 13 082 грн, літня кухня літ. «Б», вартістю 5 632 грн, тамбур літ. «б», вартістю 255 грн, вбиральня літ. «У», гараж літ. «Г», ворота літ. «№», огорожа літ. «№ 1», вартістю 231 грн, загальною вартістю 25 267 грн (а. с. 196).

На підставі вказаної довідки-характеристики Вовчанською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 вересня 2000 року серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували після померлої ОСОБА_4. в рівних долях кожний жилий будинок з прибудовою, жилою площею 52,9 кв. м. та надвірні будівлі: літню кухню літ. «Б», тамбур літ. «б», вбиральню літ. «У», гараж літ, «Г», ворота літ. «№», огорожу літ. «№ 1», загальною вартістю 25 267 грн (а. с. 13).

Згідно з договором дарування частини жилого будинку, ОСОБА_2 14 грудня 2004 року подарував ОСОБА_1 Ѕ частину вказаного жилого будинку з прибудовою, жилою площею 52,9 кв. м, та надвірних будівель: літню кухню літ. «Б», тамбур літ. «б», вбиральню літ. «У», гараж літ, «Г», ворота літ. «№», огорожу літ, «№ 1».

Судом першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановлено, що довідка-характеристика стосовно складу та вартості майна є такою, що не відповідає дійсності, оскільки до спадкового майна на час відкриття спадщини літня кухня літ. «Б», гараж літ. «Г», ворота літ. «№» та огорожа літ. «№ 1» не входили, а вартість спадкового майна не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Результат аналізу цих норм права дає підстави для висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. При цьому йдеться про винесення рішення судом першої інстанції, оскільки саме ухваленням ним свого рішення закінчується судовий розгляд спору (ч. 3 ст. 208 ЦПК України).

Оскільки у матеріалах справи відсутня заява відповідача, подана до суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин позовної давності, тому суд апеляційної інстанції з порушенням вказаних норм процесуального та матеріального права застосував позовну давність за поданою відповідачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції заявою, посилаючись на те, що відповідач був позбавлений можливості подати таку заяву під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги положення ч. 1 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, не перевірив, коли саме позивач дізнався про порушення свого права, дійшов суперечливих висновків, одночасно погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача порушене та підлягає захисту та про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого у суді першої інстанції не було заявлено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість застосування до спірних правовідносин, передбаченого ст. 257 ЦПК України строку позовної давності, припустися порушення при розгляді справи норм процесуального права, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана