Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4501/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що передала ОСОБА_4 в користування належну їй банківську картку Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», з рахунку якої з 25 квітня 2012 року до 8 червня 2012 року було знято кошти у загальному розмірі 10 000 грн.

У листопаді 2013 року у такий же спосіб із рахунку належної ОСОБА_3 кредитної картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відповідач зняла 20 500 грн. для своїх потреб.

У січні 2013 року відповідач одержала в борг від позивача 2 400 грн., а у квітні цього ж року - 600 євро, що еквівалентно 9 840 грн.

Відповідач зобов'язувалась повернути борг до 1 липня 2013 року, проте зобов'язання не виконала.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 42 240 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму позики в розмірі 12 240 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 182 грн. 92 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили: ОСОБА_3 - рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 30 500 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог; ОСОБА_4 - рішення суду змінити, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з неї суми позики в розмірі 12 240 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилені. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року у цій справі залишено без змін (а.с. 124-127).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року скасовано в частині залишення без змін рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року про відмову в позові, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 145-147).

Таким чином, при новому розгляді справи колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 30 500 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї суми в розмірі 30 500 грн.

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково.

Так, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи в позові в частині стягнення з відповідача 30 500 грн., які вона зняла з належних позивачу кредитних карток, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини про стягнення цих коштів за своєю правовою природою не відносяться до правовідносин із договору позики, оскільки позивач не передавала у власність відповідача грошові кошти або інші речі, які визначені родовими ознаками, а передала в тимчасове користуванні кредитні картки.

З такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки без зазначення дати її складання, виданої ОСОБА_4, остання в червні 2012 року для своїх потреб зняла із рахунку належної ОСОБА_3 картки Публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк» кошти в розмірі 10 000 грн. Кредит погашала ОСОБА_3 У жовтні 2012 року ОСОБА_4 для своїх потреб зняла з рахунку належної ОСОБА_3 картки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 20 000 грн. Кредит повністю погашала ОСОБА_3, незважаючи на домовленість про погашення кредиту ОСОБА_4 11 січня 2013 року ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 2 400 грн., у квітні 2013 року - 600 євро (а.с. 119).

Сторонами визнається, що розписка була написана 19.07.2013 року власноруч ОСОБА_4

Грошові кошти ОСОБА_4 не повернула.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Як убачається із борової розписки, у червні 2012 року ОСОБА_4 взяла для особистих потреб з картки УніКредит Банк, яка оформлена на ОСОБА_3, 10 000 грн., а кредит погашала ОСОБА_3 У жовтні 2012 року вона зняла 20 000 грн. для особистих потреб з картки ПриватБанку, яка оформлена на ОСОБА_3, кредит повністю погашала ОСОБА_3, хоча було обумовлено, що погашати буде ОСОБА_4 (а.с. 119).

Із змісту цієї боргової розписки випливає, що ОСОБА_4 підтвердила отримання в борг для своїх потреб грошових коштів у ОСОБА_3

Наведені вище факти, обставини, досліджені апеляційним судом докази у справі, й пояснення позивача та представників сторін, дають підстави дійти висновку про укладення між сторонами договору позики, що підтверджується борговим документом у вигляді зазначеної раніше розписки. Цей письмовий документ підтверджує факт отримання боржником грошових коштів, їх суму, валюту, наявність обов'язкового реквізиту у вигляді власноручного підпису боржника та факультативного - вказівки про свідків. Знаходження боргового документа у позикодавця підтверджує доводи позивача, що зазначені в ньому грошові суми їй не повернуті.

Отже, суд першої інстанції належно не визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, які підлягають застосуванню, поверхово та односторонньо дослідив обставини справи і ухвалив у зв'язку з цим помилкове рішення через неправильне тлумачення й застосування норм матеріального і процесуального права, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в сумі 30 000 грн.

Оскільки у борговій розписці зазначено, що ОСОБА_4 взяла для особистих потреб 10 000 грн. та 20 000 грн., а всього - 30 000 грн., то саме таку суму грошових коштів остання і повинна повернути позикодавцеві. За таких обставин відсутні підстави для стягнення боргу в сумі 30 500 грн., як просить позивач з посиланням на те, що саме така сума була знята ОСОБА_4 з кредитних карток.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо помилкового висновку суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_4 боргу в сумі 30 000 грн. знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наслідками вирішення спору з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду першої інстанції в сумі 422,40 грн. та апеляційної скарги в сумі 150 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 30 500 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року по цій справі в частині стягнення судового збору змінити, збільшити суму стягнення до 422 (чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 150 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: