Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 242/275/15 Головуючий у 1 інстанції: Черков В.Г.
Провадження № 22-ц-778/2430/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_3 та

Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Селидове Донецької області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська» (далі ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська»), третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Селидове Донецької області (далі ВВДФССНВВП України в м. Селидове Донецької області) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він знаходиться в трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді прохідника п'ятого розряду дільниці ГКР.

07 листопада 2013 року, під час знаходження його на робочому місці стався нещасний випадок, за яким складений акт за формою Н-1. Висновком МСЕК від 27.02.2014 року йому встановлена третя група інвалідності із втратою 40% професійної працездатності.

Внаслідок зазначеного трудового каліцтва, позивач вимушений тривалий час лікуватися, так як страждає періодичними різкими болями в травмованій частині обличчя, головними болями, запамороченням, втратою пам'яті, порушений сон, що приводить до втрат сил і відмови від активного життя. Вказані порушення його здоров'я призвели до моральних страждань, втрати нормальних і звичайних життєвих зв'язків, які потребують додаткових зусиль для організації свого життя, що негативно позначається на його душевному стані, тому йому спричинена моральна шкода яку він оцінив в 48720,00 грн. та просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 та ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом не врахована важкість спричиненої йому травми, а тому розмір стягнутої моральної шкоди замалий. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі та стягнути моральну шкоду у сумі 48720 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження моральної шкоди, не врахована вина самого ОСОБА_3, тому підприємство не має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди та не враховано що Фондом йому виплачена одноразова допомога. Вважає що розмір відшкодування є завищений. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2013 року з ОСОБА_3 на підприємстві ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» стався нещасний випадок, в результаті якого прохідник п'ятого розряду отримав виробничу травму, в результаті якої став інвалідом 3 групи з втратою 40% працездатності (а.с. 18-30).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та стягуючи з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 15000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме на власника або уповноваженого ним органу покладається обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, тому з урахуванням глибини моральних страждань, які зазнав позивач в результаті трудового каліцтва, визначив розмір морального відшкодування.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно застосував вищевказані норми матеріального права, якими визначено, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав трудове каліцтво стався під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язаний з виробництвом., тому наявні у зв'язку з цим підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди був доведений в суді першої інстанції такими письмовими доказами, як актом спеціального розслідування нещасного випадку, актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 19-27), так і медичною документацією та довідками МСЕК (а.с.6-18).

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з відповідача, врахував вимоги закону та прийняв до уваги роз'яснення п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди оцінивши характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, неможливість відновлення та урахував інші обставини. Зокрема, суд врахував глибину моральних страждань, з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також стан його здоров'я, характер, тривалість, важкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір на відшкодування шкоди та навів мотиви прийняття доказів, якими це підтверджується. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв'язку з цим, доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що стягненню підлягає моральна шкода із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен відсоток встановленої стійної втрати професійної працездатності не відповідають нормам закону.

Трудове законодавство не пов'язує відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою трудової працездатності стягненням однієї мінімальної заробітної плати за кожен відсоток встановленої стійної втрати професійної працездатності.

Відшкодування моральної шкоди передбаченої ст. 237-1 КЗпП України відбувається наряду із застосуванням ст. 23 ЦК України, яка містить законодавче визначення поняття моральної шкоди та передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції обґрунтовано застосовані зазначені норми законодавства та саме з принципів розумності і справедливості виходив суд першої інстанції, зробивши висновок про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Доводи апелянта ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «1-3 Новогродівська», який вважає, що не має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачу є неприйнятними, оскільки суперечать вищенаведеним обставинам, та нормам матеріального і процесуального права.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду першої інстанції та їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «1-3 Новогродівська» та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: