Провадження № 2/161/3409/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що 02 листопада 1991 року між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Подружні відносини між сторонами належним чином не склалися. В даний час подружні відносини повністю припинені, вже на протязі 8 років сторони не проживають як подружжя

Зазначає, що за час спільного життя сторонами було придбано майно, що належить нам на праві спільної сумісної власності, а саме однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 7/2, згідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене позивач просить поділити майно подружжя, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 7/2.

В судове засідання представник позивача не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 ОСОБА_2 придбала у власність квартиру, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 7/2.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року шлюб, зареєстрований 02 листопада 1991 року, між сторонами було розірвано.

Відповідно до ч.1 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного ОСОБА_3 України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 7/2.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 218, 226 ЦПК України, ст.ст.60, 62,69, 70,71 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.