У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, Чапаєвської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення від права спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із указаним позовом, у якому просили визнати за кожним право власності в порядку спадкування за законом на ј частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га та розташований на ній житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Також просили визнати за кожним право власності в порядку спадкування на ј частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що їх батьку - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі державного акта про право власності серії НОМЕР_1, виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області 14 грудня 2009 року, належала вищезазначена земельна ділянка. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_8 було побудовано житловий будинок. Однак, за життя останній правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок не отримав.

Крім того, ОСОБА_8 на підставі рішення загальних зборів ЖБК від 26 серпня 1989 року № 6, затвердженого рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 26 вересня 1989 року № 163/2, видано ордер на житлове приміщення у будинку ЖБК, на підставі якого ОСОБА_8 отримав право на заняття жилої площі 17,07 кв. м, що складається із однієї ізольованої квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8, позивачі звернулись до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, на підставі якої відкрито спадкову справу. Проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку з чим позивачі просили позов задовольнити.

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за життя ОСОБА_8 відносини між ним та його старшими дітьми не склалися, у зв'язку з чим вони не спілкувались. У 2003 році ОСОБА_8 переніс мозковий інсульт та через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. ОСОБА_6 піклувалась про нього, здійснювала догляд під час неодноразової госпіталізації протягом 2003-2012 років. В свою чергу, відповідачі за зустрічним позовом не приймали ніякої участі у покращенні становища батька, ухилялися від надання йому допомоги і не давали коштів на придбання ліків. Неодноразово ОСОБА_6 просила відповідачів врахувати стан здоров'я батька та те, що разом було б легше доглядати за ним, однак вони відмовилися. Враховуючи, що відповідачі ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, просила позов задовольнити.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2014 року первісний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без зміни цільового призначення.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без зміни цільового призначення.

Визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 6/8 частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без зміни цільового призначення. У решті позову відмовлено.

У задоволені зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2014 року в частині вирішення первісного позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування та в частині визнання за ОСОБА_6 права власності в порядку спадкування за законом на 6/8 частини земельної ділянки скасовано. Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без зміни цільового призначення, на ј частини житлового будинку, що знаходиться за зазначеною адресою, а також на ј частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, без зміни цільового призначення, на ј частини житлового будинку, що знаходиться за зазначеною адресою, а також на ј частини квартири АДРЕСА_1.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення первинного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені первинного позову та задовольнити зустрічний позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи первинний позов та відмовляючи у задоволені зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не надала доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухилялись від виконання своїх обов'язків щодо утримання спадкодавця, який потребував допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що Ѕ частини вказаної земельної ділянки є спільною сумісною власністю померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а Ѕ частини земельної ділянки, загальною площею 0,2092 га, є об'єктом спадкування для ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як спадкоємців першої черги. Крім того зазначив, що право власності в порядку спадкування на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці та на квартиру АДРЕСА_1 не може бути визнано за спадкоємцями, оскільки квартира не належала спадкодавцю, а вказаний будинок є об'єктом самочинного будівництва.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на частину земельної ділянки та в частині визнання права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на майно в порядку спадкування та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог останніх, апеляційний суд правильно виходив з того що, визнаючи за ОСОБА_6 права власності на 6/8 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та порушив право неповнолітнього сина ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на його частку в майні спадкодавця. Разом з тим, апеляційним судом правильно встановлено, що спадкодавцеві за життя на праві власності належав житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, щодо якого на його ім'я в погосподарській книзі відкрито погосподарський номер з особовим рахунком НОМЕР_2 та зазначена вище квартира, на яку ОСОБА_8 набув право власності на підставі ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про власність» (чинного на момент виникнення права власності у спадкодавця). Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на ці об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська