Справа № 140/3201/14-ц Провадження № 22-ц/772/862/2015Головуючий в суді першої інстанції Науменко С. М.
Категорія 50 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду за позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до закінчення дочкою навчання.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 04 грудня 2014 року до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку або до закінчення навчання.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не взято уваги, що на час звернення позивача до суду він не працював, а з січня 2015 року не має може працювати у зв'язку із травмою руки, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, проте визнав можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в сумі 400-500 грн. щомісячно.

Позивач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_4, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги батьків, відповідач у 2014 році працював водієм маршрутного таксі, інших дітей на утриманні не має, а тому може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині в розмірі 1000 грн. щомісячно.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 досягла повноліття.

Відповідно до довідки від 16 жовтня 2014 року №246 ОСОБА_4 навчається на 2 курсі факультету іноземної філології Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського IV рівня акредитації, денної форми навчання, за кошти державного бюджету, отримує стипендію. Термін навчання з 01 вересня 2013 року до 30 червня 2017 року (а.с. 6).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Немирівської міської ради від 26 листопада 2014 року № 2208 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та на її утриманні перебуває дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Згідно з ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно роз'яснень, наданих в п.20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював водієм за трудовим договором № 3 від 01 вересня 2014 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та отримував заробітну плату в розмірі 1300 грн. (а.с. 13).

30 листопада 2014 року відповідач звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, а трудовий договір № 3 знято з реєстрації 15 рудня 2014 року Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 12).

Відповідно до довідки Немирівської ЦРЛ від 20 січня 2015 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні в Немирівській центральній районній лікарні в хірургічному, поліклічному відділенні з 19 грудня 2015 року з приводу Г. правостороннього парапроктиту. Відкритого перелому ІІІ-ІV пальців лівої кисті з інфікуванням. 19 грудня 204 року проведена операція (а.с. 15).

Отже на момент звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом, ОСОБА_2 офіційно не працював та не отримував доходу.

Висновки суду першої інстанції, що відповідач має змогу надавати повнолітній дочці, яка продовжує навчання матеріальну допомогу в розмірі 1000 грн. щомісячно необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач є працездатним, має можливість знайти роботу та джерело доходів, ОСОБА_4 навчається за кошти державного бюджету та отримує стипендію, а також позивач має можливість надавати утримання повнолітній дочці.

При цьому відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції також частково визнав позов та погоджувався надавати відповідну допомогу в розмірі 400-500 грн. щомісячно, що підтверджується технічним звукозаписом судового засідання від 22 січня 2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що обставинами справи підтверджено можливість ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці в розмірі 500 грн. щомісячно.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи, неналежно оцінив докази у справі, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя АДРЕСА_2 непрацюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки с. Ковалівка, АДРЕСА_3 Немирівського району Вінницької області аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчатися в розмірі 500 (п'ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 04 грудня 2014 року до дня закінчення навчання 30 червня 2017 року, але не пізніше як до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 102,3 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ І.М. Стадник

З оригіналом вірно: