Справа № 345/428/15-ц
Провадження № 22-ц/779/859/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойко М. Я.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Шишка А.І. секретаря Капущак С.В.

з участю: з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, зацікавлена особа - Служба у справах дітей Івано-Франківської обласної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та виготовлення проїзних документів без згоди та супроводу батька, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 18.04.2014 року, від якого народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає з нею. Вказує, що син відвідує спортивний клуб «Тигр» і для участі в змаганнях у 2015 році заплановані змагання за кордон в Польщу на червень-липень 2015 року. Крім того, вона планує поїхати в Італію до своєї матері у травні та серпні 2015 року, однак відповідач не дає на це письмової згоди. Просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що дитина потребує оздоровлення за межами України, жодних висновків медичного закладу з цього приводу не надано. Суд необґрунтовано відхилив її доводи про те, що вона вказала намір виїхати в конкретний період часу та в конкретно визначені країни, де вони проживатимуть у її мами з метою відпочинку та оздоровлення, а також спілкування з бабусею.

Апелянт також вказує, що судом безпідставно відхилено її доводи про запланований виїзд за кордон сина в складі групи, так як нею не представлено про це документів, які б свідчили про участь у змаганнях спортивного клубу. Так, згідно п.п. 4,5 Порядку організації виїзду дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення, затвердженого постановою КМУ від 21.12.2005 року, саме тільки оформлення виїзду групи дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення проводиться за наявності у кожної дитини проїзного документа, що видається в установленому порядку органом внутрішніх справ за місцем проживання дитини.

Крім того, суд необґрунтовано послався в рішенні про відсутність висновку Служби у справах дітей Івано-Франківської ОДА щодо доцільності виїзду дитини за кордон, оскільки такий висновок не передбачений жодним нормативним актом. Більше того, суд з власної ініціативи залучив даний орган до участі в справі в якості зацікавленої особи і в матеріалах справи наявний висновок про згоду на виїзд дитини за кордон.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просила про їх задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином була повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.06.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину після розірвання шлюбу залишено проживати з матір'ю (а.с.4-6).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач, як батько сина ОСОБА_5 в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на її тимчасовий виїзд за межі держави, звернулася в суд з позовом про надання такого дозволу в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вказала країну, куди має намір виїхати, мету виїзду і періоду на який виїжджає. При виїзді за кордон у невідомих умовах, будуть порушені права відповідача щодо своєї дитини і він не зможе виконувати передбачені законом обов'язки по відношенню до своєї дитини.

Однак, з таким висновком повністю погодитись не можна.

ОСОБА_2 в позовній заяві зазначала, що відмова батька надати нотаріальну згоду на виїзд сина за кордон унеможливлює здійснення ним міжнародних поїздок разом із учнями спортивного клубу «Тигр» для участі в змаганнях, які заплановані в Польщі на червень-липень 2015 року. В матеріалах справи міститься довідка, згідно якої ОСОБА_5 є членом спортивного клубу «Тигр». Крім цього, позивач зазначила що вона планує поїхати в Італію до своєї матері у травні та серпні 2015 року. Тобто позивач вказала країни, в які планує з дитиною поїхати за межі України, а також мету таких поїздок, що суд першої інстанції залишив без уваги.

Колегія суддів зауважує, що відповідач ні в суд першої інстанції, ні в засідання апеляційного суду не з'являвся без поважних причин, не надав нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон та не навів поважних причин такої відмови.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення.

За змістом ч.1ст.151, ч.2.ст.155 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття та без згоди одного із батьків, як на цьому наполягала позивач, дійсно суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права та змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Однак, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Приймаючи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує спортивний клуб «Тигр», технічну студію «Винахідник», повністю перебуває на утриманні матері, яка має постійне місце роботи, а також те, що мати позивачки - бабуся дитини проживає за кордоном в Італії, що є свідченням належного матеріального забезпечення, проживання та утримання неповнолітньої дитини під час перебування за кордоном, колегія суддів вважає, що поїздки за кордон згідно міжнародних угод, які організовуються у встановленому порядку, буде сприяти його розвитку. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини за кордон, не встановлено. Крім того, як пояснила в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, відповідач раніше давав згоду на виїзд дитини за межі України, однак на даний момент дитиною не цікавиться, участі у його утриманні та вихованні не приймає. Тому колегія суддів вважає, що відмова батька - ОСОБА_3 надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон є безпідставною.

У зв'язку із наявністю між сторонами непорозумінь, тривалістю судового розгляду і тим, що міжнародні поїздки дитячих груп організовуються протягом літніх канікул, колегія суддів приходить до переконання, що надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька протягом одного року буде відповідати інтересам дитини та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з сином та у його вихованні.

Для можливості виготовлення проїзних документів неповнолітнього ОСОБА_5 дозвіл на це згідно п.18-20 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» слід надати матері дитини - ОСОБА_2 або її офіційному представникові.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення не може бути залишене в силі, оскільки не є законним і обґрунтованим. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 06 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, зацікавлена особа - Служба у справах дітей Івано-Франківської обласної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та виготовлення проїзних документів без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасовий виїзд за кордон, зокрема до Польщі, Італії, в інші країни Шенгенського Договору протягом року з часу вступу рішення в законну силу, тобто до 06.04.2016 року, в супроводі матері, ОСОБА_2 або уповноваженою нею особи без згоди та супроводу батька, ОСОБА_3.

Дозволити ОСОБА_2, без згоди батька, ОСОБА_3, оформляти документи для тимчасового виїзду (паспорт громадянина України для виїзду за кордон або проїзного документа дитини тощо) або супроводу неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України, протягом року з часу вступу рішення в законну силу, тобто до 06.04.2016 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

А.І. Шишко