Номер провадження: 22-ц/785/6088/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наказом директора Іллічівського морського торговельного порту №110 від 19.02.2014р. «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 1.06.2014р. створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту», у якому вона працювала, а наказом від 3.07.2014р. №322-О без її згоди її постійно переміщено художником-оформлювачем відділу побуту з оплатою за штатним розкладом та 32-годинним робочим тижнем. У звязку з цим, у липні 2014р. їй була виплачена заробітна плата за 80% робочого часу, незважаючи на те, що вона працювала повний робочий час та знаходилася на робочому місці.

З урахуванням викладеного позивачка, уточнивши 30.09.2014р свої позовні вимоги, просила суд визнати зазначений наказ незаконним та скасувати його, а/с. 55-57.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2014р. позов задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ директора Іллічівського морського торговельного порту № 332-О від 03.07.2014р. в частині постійного переміщення ОСОБА_2 художником - оформлювачем відділу побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-х годинним робочим тижнем; стягнуто з ДПІ «Іллічівський морський т торговельний порт» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.02.2015р.у у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17.112014р. - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05.02.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Cторони та треті особи в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем було допущено порушення вимог трудового законодавства, та конституційних положень, оскільки переміщення позивачки відбулося без її згоди, а використання примусової праці заборонено законом, тому зазначений наказ про таке переміщення вважав незаконним.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з'ясовує таки обставини: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Матеріалами справи установлено, що 19.02.2014р. керівництвом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» виданий наказ № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту», яким з 01.06.2014р. створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту».

Згідно копії повідомлення від 14.05.2014р. начальника соціальної служби та голів профспілкових організацій повідомлено про те, що відповідно до зазначеного наказу з 01.06.2014р. у службі побуту будуть проведені зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації вказаного структурного підрозділу у відділ побуту із новим затвердженим штатним розписом.

З даним повідомленням позивача ОСОБА_2 було ознайомлено 07.04.2014р та 21.05.2014 р., з яким вона не погодилася, а/с. 81-82, 97.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника. При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Заборона на переміщення застосовується лише в разі, якщо робота, на яку переміщується працівник, йому протипоказана за станом здоров'я.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (ч. 3 ст. 32 КЗпП України). Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 КЗпП України).

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про морські порти України», на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 4.032013р. № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» була проведена 13.06.2013р. реорганізація державних підприємств морського транспорту, в тому числі й ДП «Іллічівський морський торговельний порт» шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків щодо них та утворено ДП «Адміністрація морських портів України».

Проведення реорганізації призвело до розподілу функцій між державними підприємствами морського транспорту, що потягло зміни в організації виробництва та праці. Крім того, змінилася кон'юнктура ринку, що вплинула на обсяги транзитних перевезень, обумовлені скороченням зовнішньоекономічних контрактів, розвитком транспортної інфраструктури країн-конкурентів, світовою кризою у певних сегментах економіки тощо.

Проведення реорганізації ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та зміна кон'юнктури ринку призвели до зміни в структурі та розмірі дохідної частини підприємства та, відповідно, погіршення його фінансового стану, що підтверджено звітами про фінансові результати роботи за 2013-2014 роки.

Статутом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» визначено основні напрямки і види діяльності порту (організація та виконання вантажно-розвантажувальних робіт і обробка транспортних засобів, зберігання вантажів та здійснення складських операцій з вантажами і товарами, транспортно-експедиційне обслуговування власників вантажів, оформлення транспортної документації та інше), а також інші додаткові види діяльності, що пов'язані з експлуатацією, обслуговуванням, ремонтом складів, баз, будівель, інженерних мереж тощо.

21.01.2014р. начальником соціальної служби порту надано техніко-економічне обґрунтування реорганізації підрозділів соціальної служби за № 10/15-11, де вказано про доцільність реорганізації служби побуту у відділ, приведення штату відділу у відповідність з обсягом робіт, що виконуються, вирішення питання працевлаштування штату, що вивільняється. Даному передувало передання підприємством об'єктів загального призначення порту, інженерних мереж, дошкільних закладів, адміністративних будівель, інших об'єктів у комунальну власність міста, на баланс органів державної та виконавчої влади, інших підприємств, а також виведення ряду об'єктів з експлуатації (а.с.84-86).

Скорочення кількості та обсягу загальних питань, якими займалася служба побуту, скорочення кількості об'єктів утримання і обслуговування службою, зменшення об'єму і характеру робіт, що виконується працівниками служби є доказом наявності змін в організації виробництва і праці та спростуванням доводів позивачки ОСОБА_2. про відсутність таких змін.

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 19.2.2014р. № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» створено з 01.06.2014р. структурний підрозділ «Відділ побуту», ліквідовано з 01.06.2014р. структурний підрозділ «Служба побуту» зі всіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, зі здійсненням відповідно до ст. 49-2 КЗпП України звільнення працівників, робочі місця та посади яких скорочено.

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 3.07.2014р. № 322-О ОСОБА_2 художника - оформлювача (підр. №1786 - Служби побуту) з 03.07.2014р. постійно переміщено художником - оформлювачем (підр. 27860) відділу побуту, з оплатою за штатним розписом, ст. 32 КЗпП України, зі збереженням заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів, 32-х годинним робочим тижнем, режим роботи - денний з пятиденним роб. тижнем, а/с. 25.

Поняття «переміщення» визначено в частині другій статті 32 КЗпП України, згідно якої не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому самому підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

У разі переміщення трудова функція та місце роботи на відміну від переведення, не змінюються, змінюється лише конкретне робоче місце, конкретний структурний підрозділ (відділ), доручається робота на іншому механізмі чи агрегаті тощо. Переміщення не потребує згоди працівника, лише забороняє роботодавцю переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992р. № 9 (зі змінами та доповненнями) переміщення повинно бути мотивованим та зумовлено інтересами виробництва.

Таким чином, наказ від 03.07.2014 року № 322-О, щодо переміщення ОСОБА_2, не потребував її згоди як працівника.

Переміщення є мотивованим, зумовлено інтересами виробництва, ОСОБА_2 переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації та посади.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на необхідність її згоди на переведення, оскільки має місце не переведення відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, а переміщення, що передбачене ч. 2 ст. 32 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. До змін істотних умов праці належить зміна систем і розмірів оплати праці, пільг, компенсацій, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, розрядів, найменування посад тощо. Про зміну істотних умов праці працівник має бути попереджений письмово не пізніше ніж за два місяці.

Наказом № 322 від 03.07.2014р. ОСОБА_2 та ряд інших працівників переміщено до відділу побуту з 32-х годинним робочим тижнем.

Адміністрація підприємства завчасно ознайомила та, відповідно, попередила ОСОБА_2, як і інших працівників зі змінами істотних умов праці, довела до відома графік виходу на роботу у режимі неповного робочого часу, що підтверджується повідомленням від 14.05.2014р. за № 188/18.1-10 (а.с.99-101).

Крім того, слід зазначити, що зміни в організації виробництва і праці на підприємстві в цілому були достовірно відомі всім працюючим, ці зміни були наявні та суттєві, адміністрація підприємства, зважаючи на позицію профспілки та бажання самих працюючих, вжила всіх можливих заходів для працевлаштування працівників в нових умовах, а не звільнила їх.

Зміни суттєвих умов праці, передбачені ч. 3 ст. 32 КЗпП України та обумовлені змінами в організації виробництва і праці, надають адміністрації підприємства право на встановлення неповного робочого часу без погодження працівника.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків) (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці»). Неповний робочий час може встановлюватися на певний період (на визначений строк) або без обмеження строком. Оплата праці у випадку неповного робочого часу проводиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників (ч.ч. 2, 3 ст. 56 КЗпП України).

Оплата роботи, яку виконує ОСОБА_2 проводиться з огляду на встановлений неповний робочий час відповідно до розміру виконаної роботи та відпрацьованого часу, тому доводи позивача про неправомірне зменшення заробітної плати безпідставні.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачка ОСОБА_2 не довела порушення своїх трудових прав, натомість ДП «Іллічівський морський торговельний порт» обґрунтував обставини щодо переміщення позивача, надав докази зміни в організації виробництва і праці та обумовлене цим право зміни істотних умов праці, в тому числі й, право без погодження працівника зміни розміру і системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, оплати праці пропорційно відпрацьованому часу тощо.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на усі вказані обставини уваги не звернув, не надав належну оцінку доказам, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_3

ОСОБА_4