Справа № 265/6020/13-ц
Провадження № 2/265/4/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

при секретарі Ждановій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільно нажитого майна подружжя,

третя особа: Житлово - будівельний кооператив «ОСОБА_5 2»,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільно нажитого майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що під час перебування в шлюбі зі ОСОБА_6, який помер 22 лютого 2013 року, вони придбали кооперативну квартиру АДРЕСА_1. В 1985 році шлюб між подружжям було розірвано. ОСОБА_6 залишився проживати в Росії, до спірної квартири не приїздив. Позивачка доглядала за квартирою, несла витрати по її утриманню, та ремонту, користувалася квартирою на власний розсуд. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2. Просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. Оскільки її право було порушено з моменту відкриття спадщини та звернення відповідачів до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, просить суд поновити їй строк для звернення до суду.

Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні повністю підтримав заявлений позов, та пояснив, що з моменту заселення в спірну квартиру, позивачка доглядала за квартирою, сплачувала комунальні послуги, робила ремонти. Після розлучення, ОСОБА_6 залишився проживати в Росії і ніколи не приїздив до Маріуполя, не сплачував комунальні послуги, та не цікавився станом квартири. Квартирою користувалася тільки позивачка та її діти. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної квартири, та поновити їй строк для звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_3, який представляє свої інтереси та інтереси відповідачки ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю, та пояснив, що він є рідним сином померлого ОСОБА_6 В квартирі АДРЕСА_1 він проживає з 2004 року, а з 2009 року зареєстрований у спірній квартирі. Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали зазначену квартиру в період шлюбу, але постійно вони проживали на Півночі Росії, оскільки там працювали. В 1985 році шлюб між батьками було розірвано, і ОСОБА_6 залишившись проживати в Росії взагалі не цікавився квартирою. Всі витрати по квартирі несла його мати ОСОБА_1 Вона приїздила кожного року у відпустку, робила якісь ремонти, міняла систему опалення, оскільки вважала цю квартиру своєю. Коли він повернувся з Півночі Росії, в 2004 році то почав проживати в спірній квартирі з дозволу позивачки ОСОБА_1 Позивачка взагалі вважала цю квартиру своєю, а тому і розпоряджалася нею, а ОСОБА_6 приїхав до Маріуполя з 1985 року лише тільки один раз приблизно о 2010 році, зупинився проживати не в квартирі а десь в іншому місті. Не заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 виклик якого в судове засідання здійснювався за допомогою судового доручення, в суд не зявився, своє відношення до позовних вимог ОСОБА_1 не висловив.

Допитана в судовому засіданні представник третьої особи голова ЖБК «Волна-2» ОСОБА_7 пояснила, що вона тривалий час проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 2014 року є головою ЖБК «Волна-2». Приблизно з 90 років вона проживала в будинку і лише тільки один раз бачила ОСОБА_6, приблизно в 2010 році. Зустрілися зі ОСОБА_6 на сходовій клітині будинку. Позивачку ОСОБА_1 знала тривалий час, з моменту коли вона переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2. Саме ОСОБА_1 постійно приїздила в квартиру, сплачувала комунальні послуги, доглядала за станом квартири, робила ремонти. Їй це достеменно відомо, оскільки ОСОБА_1 зверталася до неї з проханням сплатити комунальні послуги за квартиру, коли знаходилася в Росії. При цьому саме вона присилала гроші.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності новим ЦК України з 1 січня 2004 року, то до спірних правовідносин в частині права власності подружжя повинно бути застосовано положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року.

Згідно ст. 22 КоБС УРСР(1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно ОСОБА_5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, було зареєстровано 7 січня 1969 року в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області, актовий запис № 62. ( а.с.5)

Зазначений шлюб було розірвано 20 серпня 1985 року, про що відділом ЗАГС адміністрації міста Кайєркана єдиного муніципального утворення «місто Норильськ» Красноярського Краю, було зроблено відповідний актовий запис № 174. ( а.с.6)

Згідно довідки ЖБК «Волна-2», ОСОБА_6 вніс першу суму в розмірі 2218 рублів 2 березня 1969 року. Будинок було здано в експлуатацію 5 червня 1971 року і надана родині 16 серпня 1971 року. Останні внесок було зроблено 1 жовтня 1983 року. Квартира видавалася на родину: ОСОБА_6, ОСОБА_1 - дружину, ОСОБА_2 - доньку. ( а.с.9, 10,61, 116)

Відповідно до ст.. 28 КоБС УРСР ( 1969 року) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 серпня 2013 року № 8397328, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності № 339805 від 16 серпня 2010 року виданого Маріупольською міською радою. ( а.с.47)

Відповідачами не було надано суду доказів щодо не рівності часток в спільній сумісній власності подружжя, а тому суд вважає, що можливо визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Разом з позовними вимогами позивачкою ОСОБА_1 було заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності для звернення до суду.

Згідно ст. 29 КоБС УРСР ( 1969 року) для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок відповідно до ст. 253 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідачами під час судового засідання не було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Як пояснює позивачка ОСОБА_1 і це підтверджується документально, то після розлучення т.т. з 1985 року вона вільно користувалася квартирою 139 будинку 40/1 по бульвару Комсомольському в місті Маріуполі, сплачувала комунальні послуги, що підтверджується як квитанціями на сплату комунальних послуг, так і довідкою ЖБК «Волна-2» № 49 від 30 вересня 2013 року. Також в квартирі АДРЕСА_3 з 2009 року зареєстрований та постійно проживає син позивачки - ОСОБА_3, ( а.с.54) який вільно користується зазначеною квартирою. Позивачка посилається на ці підстави, та заявляє що про порушення своїх прав вона дізналася лише після смерті ОСОБА_4 тоб то з червня 2013 року.

Згідно свідоцтва про смерть виданого повторно 18 червня 2013 року відділом запису актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення Алексінський район, ОСОБА_6 помер 22 лютого 2013 року, про що 27 лютого 2013 року було зроблено відповідний актовий запис № 220. ( а.с.4)

Такими чином суд вважає, що про порушення своїх прав позивачка ОСОБА_1 дізналася в червні 2013 року, а тому строк звернення до суду не сплинув і її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. ст.22, 28,29 КоБС УРСР ( 1969 року), ст.ст. 253, 256, 257, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 213- 215, 218, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Житлово - будівельний кооператив «ОСОБА_5 2», про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільно нажитого майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ______________________ Шиян В.В.