Справа №479/298/15-ц 22.10.2015 22.10.2015 22.10.2015
Справа 497/298/15-ц
Провадження № 22ц-784/2261/15 Головуючий у 1-й інстанції Костюченко Г.С.
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення

Кривоозерського районного суду Миколаївської області

від 10 серпня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», відділу Державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області, ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» (далі - товариство, ТОВ «Укрспецторг групп»), відділу Державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області (далі - ВДВС Кривоозерського РУЮ), ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Миру, 8, смт Криве Озеро Миколаївської області недійсними та скасування свідоцтва про придбання ОСОБА_4 нерухомого майна.

Обрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення з неї на користь ПАТ «Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором, старшим державним виконавцем ВДВС Кривоозерського РУЮ 06 лютого 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 08 лютого 2012 року складено акт опису та арешту належного їй майна.

Вказаний акт є незаконним, оскільки в акті внесено неправдиві відомості, що було підтверджено вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2014 року. На підставі акту, складеного державним виконавцем, звернуто стягнення на її житловий будинок, який 30 липня 2012 року на прилюдних торгах продано ОСОБА_4 Оскільки угода відбулася на підставі незаконного документу, то вона не може вважатися законною та повинна бути визнана недійсною. Також при реалізації майна порушені порядок проведення торгів . Повторні торги проведені не прозоро, менше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів.

Посилаючись на положення щодо недійсності торгів як угоди, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду необґрунтовано, оскільки не зазначено мотивів, за якими суд відмовив в прийняті до уваги підстав, зазначених в позові про визнання угоди недійсною - незаконність правочину, вчиненого на підставі підроблених документів. Також, на думку апелянта, є помилковим посилання суду на рішення Апеляційного суду Миколаївської області, постановленого за її іншим позовом, заявленим за іншими підставами (визнання торгів такими, що не відбулися).

Відповідач - ВДВС Кривоозерського РУЮ, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці, на підставі договору купівлі - продажу від 20 березня 2007 року, належав на праві власності житловий будинок № 8 по вул. Миру в смт Криве Озеро Миколаївської області.

07 березня 2008 року ОСОБА_3 уклала кредитний договір з ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» (далі ОСОБА_5), за умовами якого отримала 100000 грн. строком до 7 березня 2018 року під 15,75 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором вона в той же день уклала іпотечний договір, за яким передала в іпотеку банку, за згодою свого чоловіка, вказаний житловий будинок.

Рішенням Кривоозерського районного суду від 07 квітня 2011 року на користь вказаного Банку з ОСОБА_3 стягнуто 131 303 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором і судові витрати, а всього 132745 грн. 49 грн.

06 лютого 2012 року ВДВС Кривоозерського РУЮ за заявою Банку відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду. 08 лютого 2012 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, до якого включено згаданий житловий будинок.

14 травня 2012 року ВДВС Кривоозерського району уклав договір з ТОВ «Укрспецторг групп», якому доручив виконання дій, повязаних із реалізацією арештованого нерухомого майна.

Торги призначалися неодноразово. Так, призначені на 06 червня 2012 року перші прилюдні торги та призначені на 04 липня 2012 року другі торги не відбулися в звязку з відсутністю зареєстрованих покупців. Після повторної уцінки майна, чергові торги призначено на 30 липня 2012 року, на яких і було продано житловий будинок. За результатами прилюдних торгів їх переможцем став ОСОБА_4, який придбав вказаний житловий будинок за 48 200 грн. Йому було видано свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 квітня 2013 року.

Позивачка після проведення торгів зверталася до суду з позовом про визнання публічних торгів такими, що не відбулися.

Рішенням Кривоозерського районом суду Миколаївської області від 17 квітня 2013 року позов задоволено. Однак рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2013 року рішення суду першої інстанції разом з додатковим рішенням скасоване та ухвалено нове, про відмову в задоволенні позову. Апеляційним судом встановлено, що публічні торги іпотечного майна проведені з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку їх організації та проведення, а законні права та інтереси позивачки не порушені (а.с 32).

13 лютого 2014 року вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області державний виконавець Маріяшко О.О., який 08 лютого 2012 року склав акт опису і арешту майна (будинку) засуджений за ч.1 ст.364 та ч. 1 ст. 366 КК України. За вироком, вказану особу засуджено за те, що він у вказаний акт вніс завідомо неправдиві відомості, про присутність боржника ОСОБА_3 при проведенні опису та арешту майна та залучення двох понятих, яких фактично не було, а також вчинив рукописні записи від їх імені (а.с. 8).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 03 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви позивачки про перегляд рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2013 року у звязку з нововиявленими обставинами, якими позивачка вважала встановлений вироком суду факт внесення до акту опису та арешту майна державним виконавцем завідомо неправдивих відомостей. У звязку з цим, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Дійшовши висновку про відсутність належних та допустимих доказів порушення порядку проведення торгів під час реалізації майна та порушення законних прав та інтересів позивачки під час проведення прилюдних торгів, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для визнання торгів недійсними, а отже і скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, яке видано ОСОБА_4

Доводи в апеляційній скарзі суперечать вимогам закону та обставинам справи.

Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 15 грудня 1999 року № 74/5, що діяла на час складення згаданого акту, встановлено загальні правові засади організації і діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обов'язки, у тому числі права стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Аналіз положень Закону № 606-ХІV й Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції).

Правила проведення прилюдних торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року № 745/4038, в редакції чинній на час проведення таких дій (далі Тимчасове положення).

За вимогам Тимчасового положення, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення). Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів; стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Відчуження майна з прилюдних торгів може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч.ч. 13 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 цього Кодексу).

Між тим, оскільки за змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Оскільки судом першої інстанції, таких порушень не встановлено, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам закону.

Що стосується порушень вимог статті 57 Закону № 606-ХІV, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених цим Законом, щодо опису і арешту майна, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116 цс12, від 15 січня 2014 року у справі № 6-148цс13.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України спирався на факти, встановлені вказаним судовим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області. При розгляді спору за позовом позивачки щодо торгів, судом, який досліджував порядок їх проведення, в тому числі правильність проведення повторних торгів, встановлено відсутність порушень в їх організації та проведення.

Виходячи з вимог ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт майна, який оформлюється відповідним актом, застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як слідує з доказів у справі, на публічних торгах продано майно, що належало позивачці на підставі права власності, для виконання рішення суду. Кредитор, а також особа, яка придбала будинок, не оскаржили торги.

За такого, сам по собі акт опису і арешту майна з неправдивими відомостями, не може бути підставою для визнання угоди недійсною. В свою чергу, позивачка реалізувала надані їй законом права щодо притягнення винної особи до відповідальності.

У звязку з викладеним колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Постановляючи судове рішення, колегія суддів виходить зі змісту позову, який заявлено як позов про визнання угоди недійсною та скасування згаданого свідоцтва.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: