Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1814/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

20.10.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення інфляційних втрат, процентів, майнової шкоди та пені за договором банківського вкладу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та з урахуванням уточнень та доповнень позовних вимог (т.1 а.с.96,144,170) просив стягнути на його користь за укладеним між ними договором банківського вкладу:

-інфляційні втрати внаслідок несвоєчасного виконання умов договору№263960 від 26 грудня 2013 року в розмірі 6742,50 грн.;

-проценти на банківський вклад згідно умов п.2 договору №263960 від 26 грудня 2013 року за період з 31 грудня 2014 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 287,26 грн.;

-три проценти річних від простроченої суми банківського вкладу за договором №263960 від 26 грудня 2013 року за період з 06 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 255,21 грн.;

-майнову шкоду внаслідок невиконання зобов'язань відповідача з видачі грошових коштів за договором №263960 від 26 грудня 2013 року за період з 06 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 2149,96 грн.;

-пеню за невиконання платіжних доручень з розрахунку 0,1% згідно з п.8.4 ст.8, п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період 12 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 21178,26 грн.;

-пеню згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором №263960 від 26 грудня 2013 року за період з 06 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 104850,07 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_2: проценти на банківський вклад згідно умов п.2 Договору банківського вкладу №263960 (Вклад «Лояльний») від 26 грудня 2013 року за період з 31 грудня 2014 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 287,26 грн.; три проценти річних від простроченої суми банківського вкладу за період з 06.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмірі 255 грн. 21 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 742 грн. 50 коп., матеріальну шкоду в розмірі 410 грн. 64 коп. за договором банківського вкладу №263960 (Вклад «Лояльний») від 26 грудня 2013 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» просить скасувати рішення суду в частині стягнення на користь позивача коштів за договором банківського вкладу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, надав письмове заперечення на апеляційну скаргу відповідача, представник відповідача в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ст.76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2013 року між ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу №263960 (Вклад «Лояльний») за умовами якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 5 000 грн. в порядку та на умовах, визначених цим Договором з процентною ставкою за вкладом з дати 26 грудня 2013 року в розмірі 25% процентів річних, з дати 31 грудня 2014 року в розмірі 3% проценти річних, з датою повернення вкладу 31 березня 2015 року, строком зберігання вкладу 460 днів.

Умовами зазначеного Договору передбачено можливість здійснення додаткових внесків, які допускаються протягом строку, що становить 60 календарних днів з дати укладання цього Договору.

Після спливу строку, що становить 60 календарних днів з дати укладання цього Договору, додаткові внески (поповнення) не допускаються.

Згідно квитанцій №№3917, 9109, 16420 позивач здійснив додаткові внески до депозитного вкладу, а саме: 14.01.2014 року 20 000 грн., 24.01.2014 року в розмірі 10 000 грн., 03.02.2014 року в розмірі 30 000 грн.

Загальна сума вкладу за договором банківського вкладу №263960 (Вклад «Лояльний») від 26 грудня 2013 року склала 65 000 грн.

Договором передбачено право вкладника достроково припинити дію цього Договору і отримати суму вкладу та проценти (п.п.3.4.4 п.3.4 Розділу 3 Договору), при цьому, дострокове розірвання Договору здійснюється за письмовою заявою вкладника про дострокове розірвання цього Договору поданою до Банку: в період з 1-го по 370-й день не менше як за 7 банківських днів, не враховуючи день подання заяви, в період з 371-го дня - не менш як за один банківський день, не враховуючи день подання заяви, або може здійснюватися раніше, - за умови сплати вкладником комісійної винагороди за видачу коштів з вкладного (депозитного) рахунку вкладника при достроковому розірванні договору банківського вкладу, на умовах, в розмірі та в порядку, визначеними діючими тарифами ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на банківські послуги в національній та іноземних валютах для фізичних осіб. Днем дострокового розірвання цього Договору є дата, зазначена в заяві вкладника.

У разі дострокового розірвання Договору з ініціативи вкладника в період з 26 грудня 2013 року по 30 грудня 2014 року банк здійснює перерахунок процентів з дати 26 грудня 2013 року до дня, що передує Даті повернення вкладу, за ставкою 0,05% річних та з урахуванням положень ст.4 Договору.

У разі дострокового розірвання Договору з ініціативи вкладника в період з 31 грудня 2014 року по 30 березня 2015 року перерахунок процентів за період з 26 грудня 2013 року по 30 грудня 2014 року не здійснюється.

Банк здійснює перерахунок процентів з дати 31 грудня 2014 року до дня, що передує даті повернення вкладу, за ставкою 3% проценти річних та з урахуванням положень п.4 цього Договору.

Положеннями п.4 Договору визначено, що остаточний розрахунок банку з вкладником у дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний ( з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у банку на підставі письмової заяви вкладника.

У випадку дострокового розірвання цього Договору остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) здійснюється у день дострокового розірвання цього договору у готівковій формі через касу банку. При достроковому поверненні вкладу банк здійснює перерахунок суми нарахованих процентів відповідно до п.2 цього Договору та утримує з вкладу суму надмірно сплачених процентів. (п.п.4.2 Договору).

Позивач скористався своїм правом, визначеним у п.3.4.4 Договору на дострокове припинення договору банківського вкладу, 25 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з заявою про дострокове припинення дії вкладу, в якій просив видати йому 06 січня 2015 року суму вкладу в розмірі 65 000 грн. згідно з умовами Договору №263960 від 26 грудня 2013 року.

06 січня 2015 року відповідачем відмовлено позивачу у видачі банківського вкладу в розмірі 65 000 грн. у готівковій формі через касу банку, мотивуючи відмову відсутністю готівкових коштів.

12 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про виконання платіжного доручення та перерахування коштів в розмірі 45 000 грн. на інший рахунок за укладеним з відповідачем іншим договором банківського вкладу №238897 (вклад «Доступний», яка відповідачем залишена без задоволення.

На час звернення позивача з позовом до суду, станом на 25 лютого 2015 року, сума заборгованості за банківським вкладом становила 31 381 грн. 15 коп., а з урахуванням індексу інфляції за січень 2015 року (103,1%) заборгованість становила 32 353 грн. 97 коп.,

За час судового розгляду справи остаточний розрахунок з позивачем за вкладом проведено 24 квітня 2015 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача процентів на банківський вклад згідно п.2 Договору банківського вкладу, 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати та матеріальну шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до змісту ст.ст. 256 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому банку з допомогою платіжної банківської карти). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-140цс13.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 грудня 2013 року між ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу №263960 (Вклад «Лояльний») за умовами якого банк прийняв від вкладника ОСОБА_2 грошові кошти (Вклад) в розмірі 65 000 грн. в порядку та на умовах, визначених цим Договором з процентною ставкою за вкладом, з дати 26 грудня 2013 року в розмірі 25% процентів річних, з дати 31 грудня 2014 року в розмірі 3% проценти річних, з датою повернення вкладу 31 березня 2015 року, строком зберігання вкладу 460 днів (т.1 а.с.9-10).

Внесення позивачем коштів підтверджується квитанціями №4544 від 26.12.2013 року, №3917 від 14.01.2014 року, №9109 від 24.01.2014 року, №16420 від 03.02.2014 року (т.1 а.с.11-14).

Позивач скористався своїм правом, визначеним у п.3.4.4 Договору на дострокове припинення договору банківського вкладу, 25 грудня 2014 року звернувся до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» з заявою про дострокове припинення дії Договору та просив видати йому достроково 06 січня 2015 року суму вкладу в розмірі 65 000 грн. згідно з Договором №263960 від 26 грудня 2013 року (т.1 а.с.16).

Випискою з поточного рахунку позивача НОМЕР_1 підтверджується, що 06 січня 2015 року банк достроково припинив дію Договору по заяві позивача та перерахував суму вкладу 65000 грн. на його поточний рахунок (т.1 а.с.183-203).

Однак, відповідно до вимог ст.ст.526 та 1058 ЦК України зобов'язання відповідача з повернення вкладу позивачу за укладеним між ними Договору №263960 від 26 грудня 2013 року виконаним вважати не можна, так як позивачу не надано можливості використання цих коштів.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що у випадку дострокового розірвання цього Договору остаточний розрахунок банку з вкладником (повернення суми вкладу) здійснюється у день дострокового розірвання цього Договору у готівковій формі через касу банку.

В порушення п.4.2 Договору кошти позивачу у готівковій формі через касу банку не повернуто, а перерахованими коштами на його поточний рахунок з незалежних від нього обставин скористатися позивач не міг та використовуючи платіжну банківську картку остаточно отримав кошти лише 24.04.2015 року, що підтверджується випискою з поточного рахунку позивача.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що позивач мав можливість скористатися всією сумою вкладу одразу, після перерахування коштів на його поточний рахунок, тобто починаючи з 06.01.2015 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав застосувати до відповідача відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, згідно якої боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, в зв'язку з неповерненням вкладу на користь позивача підлягають стягненню проценти на банківський вклад відповідно до п.2 Договору, за період з 31.12.2014 року по 24.04.2104 року, які становлять 287,26 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права (реальні збитки).

Випискою з поточного рахунку позивача НОМЕР_1 підтверджується, що з 06 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року позивач отримував кошти з допомогою платіжної банківської картки, в межах встановлених відповідачем лімітів, і за кожну операцію зі зняття коштів відраховувалась комісія, яка становить 410 грн. 64 коп.

Якби відповідач повернув позивачу кошти в готівковій формі через касу банку, як це визначено п.4.2 Договору, позивач не втратив би 410 грн. 64 коп., а тому ці кошти на його користь підлягають стягненню відповідача.

Наведені позивачем розрахунки сум які підлягають стягненню на його користь відповідачем не спростовано.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 59, 18 грн. за невиконання доручення від 12.01.2015 року на перерахування коштів в розмірі 45000 грн. для поповнення банківського вкладу за укладеним між сторонами 25.10.2013 року Договором банківського вкладу №238897 «Доступний», а також в частині стягнення 1680,14 грн. за невиконання зобов'язань з видачі вкладу по договору, що позбавило позивача внести кошти до ПАТ «Ідеябанк» під 24,5 % річних за укладеним між позивачем та зазначеним банком Договором від 16.01 2015 року.

Настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч.2 ст.11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за здійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобов'язань.

Умовами укладеного між сторонами Договору №263960 від 26 грудня 2013 року не передбачено обов'язок банку виконувати доручення позивача на перерахування коштів на інші його рахунки як в цьому банку так і в інших банках.

За таких обставин підстави для стягнення на користь позивача упущеної вигоди відсутні.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені за невиконання платіжних доручень з розрахунку 0,1% згідно з п.8.4 ст.8, п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період з 12 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 21 178 грн. 26 коп. та пені в розмірі 3% згідно з п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором банківського вкладу №263960 від 26 грудня 2013 року за період з 06 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 104 850 грн. 07 коп., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Так, сторони перебувають в договірних правовідносинах і за умовами Договору №263960 від 26 грудня 2013 року (п.4.2) у випадку дострокового розірвання цього Договору суму вкладу і нараховані проценти повертаються вкладнику у готівковій формі через касу банку і не передбачено обов'язок банку виконувати доручення позивача на перерахування коштів на інші його рахунки відкриті як в цьому банку так і в інших банках.

У пункті 5.1 Договору сторони обумовили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Зокрема, відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зазначає, що на підставі постанови Правління НБУ від 23 червня 2013 року №408 банк віднесено до категорії неплатоспроможних і у зв'язку з чим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №121 від 23.06.2015 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Однак, посилання відповідача на вимоги ч.5 ст.36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставним, так як позов пред'явлено 25.02.2015 року, а рішення суд ухвалив 27.05.2015 року, тобто до початку процедури виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: