АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/5160/15 Головуючий 1 інст. Федорова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей та соціальної політики Харківської міської ради про вселення та зобовязання вчинити певні дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття її з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

Спірною є двокімнатна квартира № 51 в будинку № 19/2 готельного типу по вулиці Харківських дивізій в місті Харкові, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.11.2004 року, та в якій зареєстрована ОСОБА_5.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду в порядку вимог ст.. 156, ч.1 ст. 405 ЦК України з позовом до ОСОБА_3 про вселення її у вищевказану квартиру, також просила зобовязати відповідача не перешкоджати їй в користуванні цією квартирою.

Посилалася на те, що після укладення у 2002 році шлюбу з ОСОБА_6 (сином відповідача) та народження 29.04.2003 року дочки ОСОБА_7, вона з сімєю у листопаді 2004 року за згодою ОСОБА_3 вселилися та зареєструвались у вказаній квартирі як члени сім'ї відповідача.

Після розірвання 12.08.2013 року шлюбу з ОСОБА_6 останній створив для неї з дитиною неможливі умови проживання, а у лютому 2013 року не впустив в квартиру та подалі замінив замок на дверях, закривши доступ до квартири, де залишилися належні їй речі та побутова техніка. У зв'язку з чим вона була вимушена з дитиною проживати у своїх родичів, зверталася до правоохоронних органів за захистом порушених прав.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала за його безпідставністю та звернулась з зустрічним позовом про визнання на підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст.. 405 ЦК України ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою № 51 в будинку № 19/2 по вул. Харквських дивізій в м. Харкові та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Посилалася на те, що з 2011 pоку ОСОБА_5 самостійно залишила квартиру, без поважних причин не проживає в ній, має інше місце проживання. Зазначала, що ОСОБА_5 не є та ніколи не була членом її сім'ї, під час проживання в квартирі не сплачувала комунальні послуги, не дбала про благоустрій квартири, а також всупереч її волі проникла до квартири та без дозволу вивезла належні їй меблі та побутову техніку.

Вказує, що залишаючись зареєстрованою за вказаною адресою, ОСОБА_5 перешкоджає їй здійснювати своє право власності на квартиру.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 та остання вселена в квартиру АДРЕСА_1. Також зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні ОСОБА_5 вказаною квартирою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в cyмi 243,60 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою та зняття її з реєстрації, залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Вказує, що судом першої інстанції не враховані інтереси неповнолітньої дитини під час вирішення питання про місце її проживання в спірній квартирі, житлова площа якої не відповідає нормі житлової площі, передбаченої ст.. 47 ЖК України, і в якій відсутні належні умови для проживання та розвитку з урахуванням конфліктних відносин між сторонами та колишнім подружжям.

Вважає, що суд невірно застосував до виниклих правовідносин вимоги ст.. 156 ЖК України та ст.. 405 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 не була та не є членом сім'ї власника спірної квартири ОСОБА_8

Зазначає, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 червня 2014 року не є преюдиційним для цієї справи, оскільки воно не переглянуто в касаційному порядку.

Також посилається й на те, що судом першої інстанції порушені права ОСОБА_8 як власника квартири, передбачені ст.ст. 316, 319, 321, 379 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 як колишній член сім'ї власника квартири залишила її не з своєї волі та не мала можливості з неповнолітньою дочкою проживати в квартирі у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 чинить перепони у вселенні та користуванні квартирою, і підстав, передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою, немає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

двокімнатна квартира № 51 в будинку № 19/2 готельного типу по вулиці Харківських дивізій в місті Харкові належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.11.2004 року. В зазначеній квартирі з 12.03.2015 року зареєстровані: власник квартири ОСОБА_8, її чоловік ОСОБА_9, а з 23.03.2005 року - колишня невістка ОСОБА_5 та неповнолітня онука ОСОБА_10

Крім того в квартирі до квітня 2014 року був зареєстрований та проживав ОСОБА_6 - син власника квартири.

Судом першої інстанції на підставі наданих доказів встановлено, що ОСОБА_5 зі згоди власника квартири ОСОБА_8 разом з сином останньої вселилася як член сім'ї в спірну квартиру в установленому законом порядку та була зареєстрована в ній з 23.03.2005 року, користувалася квартирою разом з неповнолітньою дочкою до січня 2013 року, а потім колишній чоловік ОСОБА_6 став створювати для неї умови неможливості проживання, не пускав до квартири, змінив на дверях замки. Тому відсутність ОСОБА_5 в цій квартирі більш встановленого ч.2 ст. 405ЦК України строку було викликано поважними причинами.

Зазначені обставини були встановлені й рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.06.2014 року у справі № 645/1225/14-ц , яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, Служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою та визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування вищевказаним жилим приміщенням.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.10.2014 року це рішення районного суду залишено без змін.

Вказане рішення районного суду відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним для правовідносин, що виникли за вказаною справою.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06.06.2014 року не має преюдиційного значення, оскільки не було предметом оскарження суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України це рішення суду після його перегляду апеляційним судом набуло законної сили та не скасовано в установленому законом порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 також не оспорювала факт заміни замків на вхідних дверях квартири і відсутність у ОСОБА_5 можливості користуватися спірним житлом, посилаючись на те, що в квартирі відсутні речі останньої та наявність у неї іншого житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Судом першої інстанції на підставі вищезазначених доказів обґрунтовано встановлено, що відсутність ОСОБА_5 в спірній квартирі з 2011 року викликано поважними причинами, тому визнавати останню такою, що втратила право користування цим житлом за заявленими ОСОБА_8 підставами, не ґрунтується на вимогах ч. 2 ст. 405 ЦПК України.

Такий висновок суду першої інстанції також обєктивно узгоджується й з обставинами справи, які свідчать про те, що після набрання законної сили рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.06.2014 року відповідно до ст. 319 ЦПК України після його перегляду судом апеляційної інстанції 07.10.2014 року, не сплинув річний строк, передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України, відсутності ОСОБА_5 без поважних причин у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані інтереси неповнолітньої дитини під час вирішення питання про місце її проживання в спірній квартирі, житлова площа якої не відповідає нормі житлової площі, передбаченої ст.. 47 ЖК України, і в якій відсутні належні умови для проживання та розвитку з урахуванням конфліктних відносин між сторонами та колишнім подружжям, не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки ці доводи знаходяться поза межами підстав та предмету позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 308 ЦК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: