Справа № 460/1213/14 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/1187/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 травня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа Реєстраційна служба Яворівського районного управління юстиції Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд із указаною заявою, яку заявою від 12.05.2014 року уточнила та з посиланням на ст.ст. 3, 4, 14, 15, 31, 158, 234, 256-259 ЦПК України, ст.ст. 317, 367, 1216, 1218 ЦК України просила:

- встановити факт реального поділу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ? частина житлового будинку, що складається з наступних приміщень:1-3 площею7,4 м.кв.. 1-4 площею14.1 м.кв., 1-5 площею 20,3 м.кв., 1-6 площею 19,6 м.кв., 1-7 площею 4,8 м.кв., 1-13 площею 14,7 м.кв., 1-14 площею 16,2 м.кв.. 1-15 площею 1,3 м.кв., підвальне приміщення -ІІ площею 13,4 м.кв., ІІа площею 1,4 м.кв., господарську споруд сарай «д» площею основної забудови 36, 8 м.кв., на праві приватної власності належить ОСОБА_4.

- встановити факт припинення права спільної часткової власності для ОСОБА_4 на право приватної власності на ? частину житлового будинку, що складається з приміщень зазначених вище за адресою: АДРЕСА_1

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30 травня 2014 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт реального поділу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ? частина житлового будинку, що складається з наступних приміщень:1-3 площею7,4 м.кв.. 1-4 площею14.1 м.кв., 1-5 площею 20,3 м.кв., 1-6 площею 19,6 .кв., 1-7 площею 4,8 м.кв., 1-13 площею 14,7 м.кв., 1-14 площею 16,2 м.кв.. 1-15 площею 1,3 м.кв., підвальне приміщення -ІІ площею 13,4 м.кв., ІІа площею 1,4 м.кв., господарську споруд сарай «д» площею основної забудови 36, 8 м.кв., належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Встановлено факт припинення права спільної часткової власності для ОСОБА_4 на право приватної власності на ? частину житлового будинку, що складається з наступних приміщень: 1-3 площею7,4 м.кв.. 1-4 площею14.1 м.кв., 1-5 площею 20,3 м.кв., 1-6 площею 19,6 .кв., 1-7 площею 4,8 м.кв., 1-13 площею 14,7 м.кв., 1-14 площею 16,2 м.кв.. 1-15 площею 1,3 м.кв., підвальне приміщення -ІІ площею 13,4 м.кв., ІІа площею 1,4 м.кв., господарську споруд сарай «д» площею основної забудови 36, 8 м.кв. в зв'язку з набуттям нею права приватної власності.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3, як другого співвласника житлового будинку по АДРЕСА_1. - ОСОБА_2. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд не з'ясував які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенню даної справи і підлягають виклику в судове засідання. Суд не врахував, що ОСОБА_3 проживає у спірному будинку понад 40 років, спочатку як член сім»ї первинного власника, а з грудня 2013 року як співвласник вказаного будинку, а отже є найбільш заінтересованою особою при розгляді питання зміни форми власності, однак не залучив його до участі у справі.

Суду було відомо про неодноразовий розгляд спорів між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу користування житловим будинком. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2013 року визнано право власності ОСОБА_4 на ? частку будинку у формі конкретних приміщень. Рішення набрало законної сили. А тому інше рішення щодо поділу будинку з визначенням заявницею приміщень не змінить вже існуючого права заявниці на ? частку приміщень житлового будинку, тобто не призведе до виникнення нових юридичних наслідків.

Причиною звернення до суду заявниця назвала те, «…визначена форма власності у вигляді спільної часткової власності ускладнює їй право володіння, користування та розпорядження своїм майном у вигляді конкретних приміщень», а отже мають місце перешкоди в здійсненні права власності, однак чинний ЦК України забезпечив можливість захисту права власника на загальних підставах, а не у спосіб встановлення юридичного факту. Заявниця свідомо приховала від суду наявність спору про право. У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд повинен був її виконати та залишити заяву без розгляду.

При розгляді справи апеляційній інстанції апелянт доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про час та місце розгляду справи. Колегія суддів знаходить необґрунтованим клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи за апеляційною скаргою з мотивів неможливості її явки та знаходження за межами області, оскільки поважної цьому причини заявник не вказала, про судове засідання за апеляційною скаргою повідомлені 19.03.2015 року, про що до справи долучено розписку про отримання судової повістки. З врахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами або іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду таким вимогам не відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення заяви та встановлюючи факт реального поділу будинку АДРЕСА_1 та припиняючи право спільної часткової власності у зв'язку з набуттям заявником права приватної власності на спірне майно, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, мав місце поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між попередніми співвласниками з виділенням останнім конкретних житлових приміщень, позивач ОСОБА_4 набула права власності на ці конкретні житлові приміщення, дані житлові приміщення перебувають у її володінні та користуванні, проведення повторного поділу поділеного житлового будинку між правонаступниками співвласників є неможливим, недоцільним та безпідставним, об'єм прав власника та співвласника спільної часткової власності різниться, чинне законодавство визначає обставини припинення права спільної часткової власності при поділі спільного майна, а тому дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.Разом з тим, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року задоволено позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про реальний розподіл будинку АДРЕСА_1, яким у власність позивачам та відповідачам було виділено конкретні приміщення будинку. Даний поділ будинку було проведено на підставі ст. 115 ЦК України (1963 року), де було передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки в натурі шляхом пред'явлення позову.

Після набрання вищевказаним судовим рішенням законної сили співвласники будинку провели необхідні будівельні роботи, влаштували ізольовані частини житлового будинку, однак зміни в переплануванні будинку не були зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, де даний будинок продовжував обліковуватися на праві спільної часткової власності.

На даний час заявник ОСОБА_4 в порядку спадкування, на підставі укладених договорів дарування та рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2013 року, з урахуванням внесених виправлень в судове рішення, є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що складається з наступних приміщень: 1-3 площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5 площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7 площею 4,8 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м, підвального приміщення ІІ площею 13,4 кв.м., підвального приміщення ІІа площею 1,4 кв.м та господарської споруди сарай «Д» площею 36,8 кв.м.

Визначений у вищевказаному судовому рішенні вид власності заявника ОСОБА_4 на конкретні приміщення житлового будинку та господарську будівлю у вигляді спільної часткової власності (1/2 частина) в подальшому був зареєстрований Реєстраційною службою Яворівського РУЮ, про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав і їх обтяжень №15751700 від 30.12.2013 року.

Підставою звернення до суду з відповідно заявою стало те, що заявник позбавлена можливості зареєструвати право власності за собою на спірні приміщення, оскільки форма власності будинку залишається спільна часткова, оскільки за рішенням від 17.05.1990 року, яким реально розподілені приміщення будинку, немає в живих його учасників в чию користь було винесено рішення. І тому на даний час заявник не може повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку передбачений ст. 256 ЦПК України.

Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право.

Із змісту заяви убачається, що встановлення факту - зміни форми власності будинку, заявниці необхідне для реєстрації за нею ? частині будинковолодіння по вул. Завадівській, 6 у м. Яворові куди входять приміщення визначені за нею за судовим рішенням від 27.09.2013 року.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1998 року /зі змінами, внесеними постановою ПВСУ № 15 від 25.05.98/ - суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку .

Враховуючи, що встановлення факту реального поділу будинку АДРЕСА_1 та припинення права спільної часткової власності у зв'язку з набуттям заявником права приватної власності на спірне майно порушує права іншого співвласника цього будинку, який перебуває у спільній частковій власності, то колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку виник спір, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Виходячи з викладеного та з врахуванням вимог ст.310 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм процесуального права, судове рішення не відповідає вимогам закону у зв'язку з чим таке рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду.

Керуючись ст. 303, 304, п.4 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 310, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30 травня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту реального поділу будинку АДРЕСА_1 та припинення права спільної часткової власності у зв'язку з набуттям заявником права приватної власності залишити без розгляду.

Роз»яснити ОСОБА_4 право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді