Провадження № 2/127/1503/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представник позивача адвоката ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору В ДВС Вінницького РУЮ, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50004702, відповідно до умов якого відповідач зобовязався надати позивачеві кредит у розмірі 128 373,55 грн., що є еквівалентом 15 852,50 дол. США на дату укладення договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою 9,90%, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG054926, обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, а позивач зобовязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору.

На забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №50004702 від 09.07.2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позивачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG054926, обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області 06.07.2012 року, заставною вартістю 151 027,70 грн.

08.09.2014 року з В ДВС Вінницького РУЮ на адресу позивача надійшла постанова головного державного виконавця В ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження ВП №44644033 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 11.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1330, відповідно до якого звернуто стягнення на заставний автомобіль, що належить позивачеві.

Проте, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням норм чинного законодавства, так як позивачем не було отримано письмової вимоги кредитора про усунення порушень основного зобовязання та не доведено безспірність заборгованості. Також нотаріус не прийняв до уваги той факт, що в договорі застави вказано строк повернення кредиту, який визначено до 15.06.2017 року, проте нотаріус вказав у виконавчому написі, що строк платежу настав 17.06.2014 року. Окрім того, позивач вважає, що сума невиконаних зобовязань вказана у виконавчому написі не може складати 237 356,83 грн., оскільки позивачем більша частина кредиту погашена. Жодних письмових чи навіть усних повідомлень про усунення порушень умов виконання зобовязання позивач не отримувала від відповідача, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю відповідно до наданих письмових заперечень (а.с.75-80). Також, просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 13 693,06 грн., які складають із витрат на правову допомогу у розмірі 12 112,94 грн. та витрат, повязаних із явкою представника відповідача до суду у розмірі 1 580,12 грн.

Представник третьої особи без самосійних вимог щодо предмету спору В ДВС Вінницького РУЮ до судового засідання не зявився, однак від останнього в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору (а.с.57 зворот).

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, однак від останнього в матеріалах справи міститься письмове заперечення проти позову, відповідно до змісту якого просить у задоволенні останнього відмовити у звязку з безпідставністю, розгляд по справі проводити у його відсутність (а.с.153).

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 05.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50004702, відповідно до умов якого відповідач зобовязався надати позивачеві кредит у розмірі 128 373,55 грн., що є еквівалентом 15 852,50 дол. США на дату укладення договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою 9,90%, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG054926, обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, а позивач зобовязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов договору (а.с.16, 17-19, 20-23).

На забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №50004702 від 09.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1008, відповідно до змісту якого з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZCG054926, обєм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2012, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області 06.07.2012 року, заставною вартістю 151 027,70 грн. (а.с.13-15).

Відповідно до п.5.3.3 договору застави транспортного засобу №50004702 від 09.07.2012 року у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Заставодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету застави заставодержателю.

Згідно із п.3.2.1 Загальних умов кредитування до договору у випадку порушення позивачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць, відповідач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з роздруківки платежів позивача по вищезазначеному кредитному договору станом на 08.08.2014 року, з листопада 2013 року позивач почала порушувати свої зобовязання за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням строків, погоджених в Графіку погашення кредиту, а починаючи з лютого 2014 року взагалі перестала сплачувати щомісячні платежі (а.с.155-160).

Частина 1 статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає, що обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобовязаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання.

Таким чином, у звязку з систематичним невиконанням позивачем умов кредитного договору, на підставі ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідачем 17.06.2014 року було направлено вимогу-повідомлення позивачу та поручителю за договором ОСОБА_7 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №5004702 від 17.06.2014 року (а.с.98, 100).

Окрім того, вищезазначена вимога-повідомлення були отримані позивачем та поручителем за договором 24.06.2014 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.99, 101). А тому, твердження представника позивача в судовому засіданні, що позивач не отримувала вищезазначеної вимоги суд не приймає до уваги, оскільки в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення чітко зазначена дата отримання 24.06.2014 року, наявна відмітка про особисте отримання адресатом поштового відправлення із зазначенням підпису останнього.

Проте, позивач жодним чином не відреагувала на вищезазначену вимогу та не вчинила жодних дій, спрямованих на погашення існуючого зобовязання.

До того ж, суд вважає за можливе відмітити, що позивач була належним чином ознайомлена з умовами кредитування, наслідками несплати щомісячних платежів та порядком дострокового повернення кредиту, про що свідчить її підпис на усіх сторінках кредитного договору (а.с.16-23).

Таким чином, позивач була ознайомлена із п.3.2 умов кредитного договору, яким передбачено, що сторони погоджуються, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк більше, ніж 30 календарних днів.

Згідно п.3.3 кредитного договору позивач зобовязаний повернути відповідачеві у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосовуванню (сума до повернення позичальником розраховується відповідачем і вказується у повідомленні відповідача) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб).

Отже, у звязку з неповерненням суми кредиту та заборгованості за кредитним договором згідно вимоги-повідомлення відповідача у 30-денний термін, останній правомірно звернувся 11.08.2014 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Як вбачається зі змісту виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 11.08.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1330, нотаріус на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 запропонував звернути стягнення на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель POLO, кузов №XW8ZZZ61ZCG054926, рік випуску 2012, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №962624, виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області 06.07.2012 року.

Зазначений транспортний засіб на підставі договору застави, посвідчений 09.07.2012 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №1008 переданий в заставу ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», строк платежу за яким настав 17.06.2014 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу нотаріус запропонував задоволити вимоги відповідача у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) 26721,13 грн., штрафних санкцій за вимогами щодо сплати 6092,35 грн., витрати понесенні з метою повернення прострочення заборгованості 2263,19 грн., штраф за порушення вимог щодо страхування майна 28534,50 грн., штраф за порушення терміну повернення кредиту 38046 грн., компенсація страхових платежів 7570, 98 грн., суми кредиту 128128, 68 грн., що всього становить 237356, 83 грн. (а.с.8).

Натомість, доводи та міркування позивача та його представника, що нотаріус не перевірив факт наявності або відсутності спору щодо заборгованості між позивачем та відповідачем, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з наступних міркувань.

Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

З матеріалів справи встановлено, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано наступні документи: заява про вчинення виконавчого напису; договір застави транспортного засобу; кредитний договір; виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та відмітки про те, що заборгованість на день звернення за виконавчим написом не погашена; лист, який направлявся боржнику з вимогою погасити заборгованість; рекомендоване повідомлення поштового відділення про вручення поштового відправлення; довіреність представника (а.с.154-164).

Таким чином, нотаріусом було встановлено безспірність заборгованості, оскільки останній перевірив наявність документів передбачених Переліком. Окрім того, нотаріус не зобовязаний вчиняти будь-які інші дії по зясуванню наявності заперечень у боржника.

Окрім того, судом встановлено, що зазначений нотаріусом у виконавчому написі строк платежу 17.06.2014 року, є строком чергового платежу по кредитному договору №50004702, згідно графіку погашення кредиту за кредитним договором, яка обумовлена у виконавчому написі, пункт 1.3.1. договору застави транспортного засобу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем була отримана вимога про необхідність погашення боргу, однак, протягом тридцяти днів останньою не виконана, а нотаріусу були подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, останній правомірно з дотриманням вимог чинного законодавства вчинив виконавчий напис. Що ж стосується доводів позивача щодо невідповідності розрахунку розміру невиконаних зобовязань за договором дійсній сумі заборгованості як на підставу про задоволення позовних вимог, то відповідно до п.п.6.1, 6.2 глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлена з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Отже, у звязку з невиконанням умов договору, у позивача виникло зобовязання щодо дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, що станом на дату направлення вимоги ставить 237 356,83 грн.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач після отримання вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості по кредиту не зверталась до відповідача з приводу зазначеної у вимозі суми заборгованості та не погасила її, а відтак є достатні підстави вважати, що остання погодилась із розміром такої заборгованості, порядок здійснення нарахування якої чітко передбачений в кредитному договорі.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду (ч.3 ст.79 ЦПК України).

Позивачем заявлялись вимоги про стягнення судових витрат, які складаються із витрат щодо сплати судового збору у розмірі 365,40 грн., а саме: 243,60 грн. витрати щодо сплати судового збору за подання позову до суду; та 121,80 грн. витрати щодо сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Натомість, представник відповідача в судовому засіданні просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 13 693,06 грн., які складають із витрат на правову допомогу у розмірі 12 112,94 грн. та витрат, повязаних із явкою представника відповідача до суду у розмірі 1 580,12 грн.

З огляду на вищенаведене, враховуючи вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України та відмову в задоволенні вимог позивача, суд вважає за можливе позивачу відмовити у задоволенні вимог щодо судових витрат, натомість вимоги представника відповідача задовольнити частково з наступних міркувань.

Так, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи у звязку із зверненням позивача до відповідача із зазначеним позовом, останній звернувся до спеціалізованої організації, а саме до ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_5» в особі директора ОСОБА_8, який діє на підставі статуту, для супроводження зазначеної справи у суді, підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях, що підтверджується договором про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року (а.с.171-180), додатковою угодою №69 до договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року від 26.11.2014 року (а.с.181-183). ОСОБА_2 приймала участь у справі як представник відповідача, її повноваження посвідчено довіреністю від 04.12.2014 року. Будь-які відомості стосовно надання ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_8» в особі директора ОСОБА_8, ОСОБА_9, представником відповідача ОСОБА_2 відповідачу допомоги як фахівцями у галузі права і чи являються вони таким в матеріалах справи відсутні, так як безпосередньо відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З вищезазначених укладених договорів про надання юридичних послуг вбачається, що вони укладені між відповідачем та ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_8» в особі директора ОСОБА_8, а згодом в особі директора ОСОБА_9, які діють на підставі статуту.

А тому, з огляду на вищенаведене, суд розцінює витрати понесені відповідачем в сумі 12 112,94 грн. як витрати на представництво, а не на правову допомогу, які не входять до витрат, повязаних з розглядом судової справи, а відтак не відносяться до судових витрат.

Натомість, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати, повязані із явкою представника відповідача до суду у розмірі 1 580,12 грн., так як останні є обґрунтованими та підтверджуються відповідними належними та допустимими доказами, а саме: проїзними документами від 29.12.2014 року, 26.01.2015 року, 13.02.2015 року, 27.02.2015 року на загальну суму 1 430,12 грн. (а.с.191-192, 197, 199, 204), та звітами про використання коштів від 30.12.2014 року, 28.01.2015 року, 20.02.2015 року на загальну суму 150,00 грн. (а.с.193, 198, 203).

Окрім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 року були вжиті заходи забезпечення даного позову, а саме: заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, товариству з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції вчиняти будь-які дії відносно автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, номер шасі XW8ZZZ61ZCG054926, рік випуску 2012, колір сірий, д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.42).

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

А тому, суд вважає за можливе заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 року, скасувати, оскільки спір між сторонами вирішено, позивачу було відмовлено у задоволенні позову, а тому відпала необхідність та підстави у забезпеченні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.87-89 Закону України «Про нотаріат», ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.20 Закону України «Про заставу», ст.ст.18, 572, 590 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 56-60, 84, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», ідентифікаційний код 36422974, місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, просп. П. Тичини, 1В, судові витрати, повязані із явкою представника відповідача до суду, у розмірі 1 580 (одна тисяча пятсот вісімдесят) грн. 12 коп.

В іншій частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» судових витрат відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме заборону приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, товариству з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції вчиняти будь-які дії відносно автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO, номер шасі XW8ZZZ61ZCG054926, рік випуску 2012, колір сірий, д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, які були вжиті на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: