Справа № 307/3165/15-ц
Провадження № 2/307/1818/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів та вивезення дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з вищевказаною позовною заявою. Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні та матеріально не забезпечує дитину. На даний час в неї є можливість вивезти дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення, але в міграційній службі їй було відмовлено у виготовлені проїзного документа дитини без згоди батька. Просить надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини та дозвіл на виїзд за кордон без згоди відповідача.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що ОСОБА_3 має постійне місце роботи в Чехії, сама проживає в орендованій квартирі і має можливість забезпечити дитині належні умови проживання. Також у Чехії працює і її мати, яка проживає в іншій квартирі, але має можливість приділити увагу дитині.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він не бажає давати згоду на виїзд сина за кордон, так як йому не відомо, в яких умовах проживає позивачка, чи буде вона мати час займатися відпочинком сина. Крім того він не згідний і тому, що у нього на даний час є депортація із Чеської республіки, а коли він проживав там разом із позивачкою вона не хотіла виготовляти дитині відповідні документи. Якби ОСОБА_3 сама приїхала на розгляд справи можливо він би і дав згоду.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що на того з батьків, хто проживає окремо від дітей покладено обов'язок брати участь у її вихованні і йому надано право на особисте спілкування з дитиною.

Отже, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон для відпочинку та лікування повністю узгоджується з її правами та обовязками покладеними на неї Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини, і ніяким чином не порушує права та не позбавляє можливості виконувати свої обовязки щодо дитини відповідача.

З приписів ст. 313 ЦК України убачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що 25.03.2003 р. сторони зареєстрували шлюб від якого в них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Це стверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження.

Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість вивезти її за кордон, де зможе забезпечити її відпочинок. Однак отримати згоду на виготовлення дитині дитячого проїзного документу для виїзду за кордон від батька дитини не може, так як відповідач не дає на це згоди у встановленому законом порядку.

При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в Чеській республіці, позовні вимоги заявлені саме в інтересах дитини і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню.

Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам відповідач суду не надав. Його заперечення на позов суд розцінює не як турботу про дитину, а як бажання суперечити позивачці, яка припинила з ним спільне проживання і вступила у фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 487.20 грв.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду в Чеську республіку її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його виїзд за кордон без згоди батька ОСОБА_2 у період з 20 грудня по 01 лютого наступного року та з 01 червня по 25 серпня.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.