Справа № 303/3992/15-ц
2/303/2217/15 Номер ряд. стат. звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі одноособово:

головуючого - судді Іваницького Р.С.

при секретарі судового засідання Чудіній В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 165 324.02 гривень за кредитним договором № 270 - 09/сп від 01.12.2003 року та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до ст. 74 ч.5 абз. 3, 4 ЦПК України (а.с. 32, 36).

Представник відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в звязку з пропуском строку позовної давності (а.с.37-52), та заяви в якій просить провести розгляд справи без участі відповідачки ОСОБА_3 та її представника, заперечення підтримують, просять в задоволенні позову відмовити (а.с.53). В судовому засіданні за матеріалами справи та заперечення з додатками встановлено, що 01.12.2003 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 270 - 09/сп (а.с.6). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.02.2013 року в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Мукачівської РДА про звернення стягнення нерухомого майна (квартири) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 270-09/сп від 01.12.2003 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в розмірі 89 174 грн. 32 коп. в задоволенні відмовлено, оскільки позивачем пропущено строк давності звернення з позовом до суду. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2013 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28.02.2013 року, змінено, вказано, що у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Мукачівської РДА про звернення стягнення нерухомого та виселення - відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Так, як встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з даним позовом звернувся 10.12.2012 року (згідно штемпеля вхідної кореспонденції суду), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який поновити не просив, так як вважав, що вказаний строк банком не пропущений, тому у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Дане рішення набуло законної сили (а.с.22-24, 47-49).

Виниклі правовідносини випливають з договірних зобов'язань та регулюються цивільним законодавством України.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

2із3

Статтею 61 ч.3 ЦПК України, встановлено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Верховного Суду України у цивільній справі № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, визначено, що ч. 3 ст. 254, ст. ст. 256-258, чч. 1, 5 ст. 261, ст. 1050 ЦК України щодо встановлення початкового моменту перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Перевіряючи доводи заявника в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, Судові палати виходять із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

3із3

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вище вказаного аналізу Верховний Суд України встановив правову позицію (у справі № 6-116цс13), для застосування судами при розгляді аналогічних справ, а саме: відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З вище наведеного вбачається, що попередніми рішеннями судів у 2013 році вже встановлено, що за даним кредитним договором позивач пропустив строк позовної давності, відповідач і його представник заявили прохання у поданому до суду запереченні про застосування позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову, отже суд прийшов до переконання, що і в даному позові слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 74, 88, 158, 169, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 257, 260-267, 526, 527, 610, 611,612, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Договору про поновлювану кредитну лінію № 270 - 09/сп від 01.12.2003 року, суд, -

Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 165 324.02 гривень за кредитним договором № 270 - 09/сп від 01.12.2003 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2015 року.

Головуючий Р. Іваницький