Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2266/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І.В.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

23.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.О., Франко В.А.,

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, обґрунтовуючи його тим, що 28.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 49000 грн. під 18% річних строком до 25.03.2011 року. 25.06.2008 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_3, її поручителя ОСОБА_4, про солідарне стягнення кредитної заборгованості у зв'язку з наявною простроченою заборгованістю за кредитним договором. Під час розгляду даного позову було встановлено, що остання дійсно надала до банку пакет документів та мала намір отримати у ВАТ КБ «Надра» кредит у розмірі 49000 грн., проте фактично отримала лише 9000 грн. особисто від начальника відділення №6 філії ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_2, який згодом відмовив їй в отриманні решти кредитних коштів та повернення наданого пакету документів. Рішенням Гайворонського районного суду від 23.01.2009 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення кредитної заборгованості відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог та факту отримання кредитних коштів саме ОСОБА_3, а не іншою особою. У зв'язку з цим 28.03.2011 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до прокуратури Гайворонського району з заявою про проведення перевірки дотримання вимог законодавства при видачі кредиту ОСОБА_3 23.09.2011 року на підставі вказаної заяви слідчим прокуратури Гайворонського району винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно начальника відділення №6 філії ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_2 за фактом вчинення ним службової недбалості, за ознаками злочину, передбаченого ст.367 ч.1 КК України. 17.02.2012 року Гайворонським районним судом на підставі клопотання ОСОБА_2 винесено постанову про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст.367 КК України внаслідок акту амністії. Позивач вказав, що під час розгляду даної кримінальної справи судом встановлено факт заподіяння ОСОБА_2 внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ВАТ КБ «Надра», яке виразилося в заподіянні збитків на суму 40000 грн. Позивач вважав, що станом на 15.06.2015 року розмір шкоди, заподіяної злочинними діями ОСОБА_2, становить 104860 грн., з яких 40000 грн. сума заподіяних збитків; 11220 грн. заборгованість в розмірі 3% річних; 53640 грн. інфляційні витрати, які просив стягнути з відповідача.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року у задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

11 серпня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулася до апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Сторони та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Колегія суддів ухвалила слухати справу без участі сторін та третьої особи на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що 28.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 49000 грн. під 18% річних строком до 25.03.2011 року (а.с.7-9). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 31.03.2009 року, було встановлено, що ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 49000 грн. не отримувала, тому в позовних вимогах банку було відмовлено (а.с.14-16).

23.09.2011 року слідчим прокуратури Гайворонського району Кіровоградської області Гайдюком О.О. було порушено кримінальну справу відносно начальника відділення №6 філії ВАТ КБ «Надра» Кіровоградського регіонального управління ОСОБА_2 за фактом вчинення ним службової недбалості, тобто неналежне виконання ним службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ВАТ КБ «Надра», за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України (а.с.20-22).

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2012 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, була закрита внаслідок акту амністії, який усуває застосування покарання за вчинене діяння. Судом було встановлено, що ОСОБА_2, будучи начальником відділення №6 філії ВАТ КБ «Надра» вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ВАТ КБ «Надра» на суму 40000 гривень (а.с.28-30).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки вказане судове рішення у кримінальній справі не є вироком, постанова суду не містить висновків щодо доведеності вини відповідача у скоєнні інкримінованого йому злочину та причинного зв'язку між протиправною поведінкою ОСОБА_2 та збитками, підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до такого висновку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» послалася на ст.ст.1166 та 625 ЦК України, якими дані правовідносини не регулюються.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Оскільки з письмових доказів по справі убачається, що відповідач перебував з ВАТ КБ «Надра» у трудових правовідносинах, що не заперечувалась сторонами та встановлено постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2012 року, що також підтверджено і змістом позовних вимог, дані правовідносини регулюються главою ІХ КЗпП України.

Суд першої інстанції цих обставин не встановив, а також не врахував роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», де зазначено, що судам слiд мати на увазi, що до позовних заяв про матерiальну вiдповiдальнiсть у повному розмiрi шкоди, заподiяної дiями працiвника, якi мають ознаки дiянь, переслiдуваних у кримiнальному порядку ( п.3 ст.134 КЗпП ), повиннi додаватись докази, якi пiдтверджують, що вчинення працiвником таких дiянь встановлено у порядку кримiнального судочинства. Матерiальна вiдповiдальнiсть у повному розмiрi шкоди покладається i в тих випадках, коли шкода заподiяна дiями працiвника, що мають ознаки дiянь, переслiдуваних у кримiнальному порядку, але вiн був звiльнений вiд кримiнальної вiдповiдальностi у зв'язку зi спливом строку давностi для притягнення до кримiнальної вiдповiдальностi, або з iнших пiдстав, передбачених законом (пункти 3, 4, 8 статтi 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК).

Відповідно до п.4 ст.6 КПК України 1960 року кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю внаслідок акту амністії, якщо він усуває застосування покарання за вчинене діяння. Дана редакція КПК України діяла до 02.06.2011 року, тобто на час надання роз'яснень Верховним Судом України.

02.06.2011 року в КПК України було внесено зміни, за якими пункт 4 частини першої статті 6 виключено на підставі Закону N 2670-III, а кодекс доповнено ст.6-1 (Порядок звільнення від покарання внаслідок амністії).

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2012 року було встановлено, що ОСОБА_2 своїми діями заподіяв істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам юридичній особі - ВАТ КБ «Надра», яке виразилось у заподіянні збитків на суму 40 тисяч грн., та закрито кримінальну справу на підставі ст.6-1 КПК України та п. «в» ст.1, ст.8 Закону України «Про амністію».

Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до трудового законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а також у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Заперечення своєї вини відповідачем у судовому засіданні суду першої інстанції не має суттєвого значення з оглядку на те, що кримінальну справу відносно ОСОБА_2 було закрито з нереабілітуючих підстав, а його вина у заподіянні збитків ВАТ КБ «Надра» у розмірі 40000 грн. судом була повністю встановлена під час розгляду вказаної кримінальної справи.

Крім того, матеріали справи містять належним чином завірену копію договору від 22.01.2004 про повну матеріальну відповідальність, укладеного між ВАТ КБ «Надра» в особі директора Кіровоградського регіонального управління ОСОБА_6 та ОСОБА_2, який займає посаду начальника відділу №6 філіалу ВАТ КБ «Надра» (а.с.36).

Відповідно до ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Враховуючи вимоги ст.15 ЦПК України суд зобов'язаний вживати заходів до повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

При цьому відповідно до вимог ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника.

Дослідивши письмові докази по справі колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами необхідність покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за заподіяні ним збитки у розмірі 40000 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення збитків у розмірі 40000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим позивач нарахував на підставі ст.625 ЦК України на зазначену суму збитків 3% річних у сумі 11220,00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 53640,00грн.

В цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Стаття 625 ЦК України, яка міститься у главі 51 цього кодексу (Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання), передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання боржником. Тому, в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами, не є зобов'язальними, такими, що виникли з договірних, а тому застосування вказаної норми права до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, є неможливим.

Тому, в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних витрат слід відмовити із зазначених вище підстав.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заподіяні збитки у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 400 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: