Справа № 523/3488/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що з 18.07.2012р. між нею та відповідачем було укладено контракт за умовами якого вона була призначена на посаду директора Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Під впливом тиску та погроз нею, 21.01.2014р. була написана заява про її звільнення за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. Вважаючи, що заява від 21.01.2014р. була нею написана без її волевиявлення та під впливом тиску, вона 26.02.2014р. звернулася до генерального директора ДП «Інформаційний центр» із заявою в якій повідомила про відсутність добровільної згоди на припинення трудових відносин та просила розглянути питання щодо скасування наказу про її звільнення. Незважаючи на її звернення, її було звільнено з займаної посади. Посилаючись на зазначені обставини та вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 просить скасувати наказ №38-к від 27.01.2014р. про припинення трудового договору та її звільнення, просить поновити її на посаді директора Одеської філії ДП «Інформаційний центр», стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 предявлені вимоги підтримала, та зазначила, що вона була вимушена написати заяву про звільнення в звязку з психологічним тиском, який був вчинений з боку головного фахівця ДП «Інформаційний центр», який 16.01.2014р. приїхав до Одеського філіалу нібито для проведення комплексної перевірки, яка ним проведена не була, проте було зазначено про необхідність звільнення з займаної посади з попередженням про погіршення умов її роботи у випадку не надання такої згоди. Позивач стверджує, що такі погрози вони сприйняла, що і зумовило її написати заяву про звільнення. В судове засідання, призначене на 15.10.2015р. не зявилася надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала та зазначила, що з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 не допускалися порушення трудового законодавства, предявлені вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши наданий висновок судово-почеркознавчої експертизи, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 18.07.2012року було укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ з 18.07.2012р.

Наказом № 38-К від 27.01.2014р. по ДП «Інформаційний центр» МЮУ ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 28.02.2014р. за п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Копія наказу була вручена ОСОБА_1 04.02.2014р. Підставою звільнення стала заява ОСОБА_1 від 21.01.2014р. про її звільнення за згодою сторін. До часу отримання наказу про звільнення та до 10.02.2014р. ОСОБА_1 продовжувала працювати на займаній посаді. З 10.02.2014р. по 28.02.2014р. ОСОБА_1 перебувала у черговій відпустці.

Не погоджуючись з звільненням, ОСОБА_1 27.02.2014р. звернулася до відповідача із заявою в якій зазначила, що надана нею згода на звільнення від 21.01.2014р. не відповідає її волевиявленню та була написана під тиском. Дана заява з боку відповідача була залишена без задоволення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2, яка є інспектором кадрів ОФ ДП «Інформаційний центр» у судовому засіданні зазначила, що 16.01.2014р. вона була попереджена про проведення у філії комплексної перевірки. Приблизно об 17-30 г. до них приїхав перевіряючий ОСОБА_3, який відразу пройшов в кабінет ОСОБА_1 де знаходився приблизно 20 хвилин. Після, він разом з ОСОБА_1 вийшов на вулицю. ОСОБА_1 повернулася сама та сказала, що ОСОБА_3 вимагав щоб вона писала заяву про її звільнення.

Таки ж самі показання, дала у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка працює у філії адміністратором, яка зазначила, що особисто бачила як приїжджав до філії перевіряючий ОСОБА_3, та після нетривалого перебування у директора філії в кабінеті вийшов разом з ОСОБА_1 на вулицю. Після, ОСОБА_1 сказала, щоМалєта С.В. запропонував їй написати заяву про звільнення.

Свідок ОСОБА_5, який працював директором Кримської філії ДП «Інформаційний центр» зазначив, що 20.01.2014р. з метою проведення перевірки до Кримської філії приїжджав ОСОБА_3 та при розмові з ним запропонував йому написати заяву про звільнення, після отримання відмови, ОСОБА_3 почав погрожувати застосуванням дисциплінарних стягнень. Проте, що ОСОБА_3 таким же чином пропонував звільнитися ОСОБА_1 від дізнався з телефонної розмови від самої ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3, який на час допиту працював начальником відділу внутрішній безпеки ДП «Інформаційний центр» у судовому засіданні підтвердив той факт, що він дійсно 16.01.2014р. приїжджав до Одеської філії, перебував та спілкувався лише з директором ОСОБА_1 приблизно на протязі 30 хвилин, а після, виходив з нею на вулицю та там продовжив спілкування з директором філії. При цьому свідок заперечував висловлювання будь-яких погроз та пропозицій на звільнення ОСОБА_1

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_3 з наступних підстав.

Згідно представленого з боку відповідача розпорядження №60 від 06.12.2013р.Малєту С.В. було зобовязано провести комплексну перевірку філій ДП «Інформаційний центр». ОСОБА_5 на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 приїжджав до Одеської філії. Проте, будь-яких дій повязаних з проведенням перевірки він не здійснював, що фактично було підтверджено самим ОСОБА_3 у судовому засіданні. Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_3 плутаючись у своїх поясненнях не зміг пояснити мети свого приїзду до Одеської філії.

Згідно проведеного висновку судової почеркознавчої експертизи № 621 від 23.07.2015р., призначеного ухвалою суду за клопотанням представника відповідача, експертами було встановлено, що заява від 21.01.2014р. про звільнення за згодою сторін була написана ОСОБА_1, яка під час її написання знаходилася в незвичному психологічному стані. Заявлене клопотання з боку представника відповідача про проведення у справі повторної почеркознавчої експертизи судом відхилено в звязку з відсутністю підстав передбачених ч.2 ст. 150 ЦПК України для її призначення.

Отже, встановлені в судовому засіданні фактичні обставини, та оцінка доказів в їх сукупності, дають підстави дійти висновку, що заява про звільнення від 21.02.2014р. була написана ОСОБА_1 без вільного волевиявлення.

Підставами припинення трудового договору, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, є угода сторін.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 «Просудову практику розгляду судами трудових спорів», - судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

ОСОБА_5 по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Отже, з урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що у випадку подання працівником письмової заяви про припинення трудового договору, то вона повинна відповідати внутрішній воли працівника, в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

Як було зазначено вище, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 написала заяву про звільнення її з посади директора ОФ ДП «Інформаційний центр» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Проте, за обставинами встановленими судом така заява була написана без вільного волевиявлення, про що нею було зазначено у заяві від 27.02.2014р. на імя генерального директора, в якій вона просила не враховувати подану заяву про звільнення, оскільки її було написано під тиском без її волевиявлення.

За таких обставин суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України не можна вважати законним, а тому позивач підлягає поновленню на роботі.Оскільки, звільнення позивача суд визнає таким, що відбулося із порушенням вимог трудового законодавства, то наказ про звільнення №38-К від 27.01.2014 р. слід визнати незаконним та скасувати.

Як було розяснено в п.18 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р. у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобовязує ліквідаційну комісію або власника виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст. 235). Одночасно суд визнає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у звязку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що наказом ДП «Інформаційний центр» №513 від 28.07.2015р. було закрито філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ в звязку з їх ліквідацією. Наказом ДП «Інформаційний центр» №534 від 28.08.2015р. було затверджено штат Одеської філії ДП «Інформаційний центр», який був введений в дію з 01.09.2015р., яким були затверджені 2 штатні одиниці бухгалтер та юрисконсульт, які фактично не виконують свої посадові обовязки, оскільки перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Отже, з урахуванням зазначених вище обставин, ОСОБА_1 не може бути поновлено на посаді директора Одеської філії в звязку з його закриттям та відсутністю правонаступництва, а відтак її слід вважати звільненою за скороченням штату з 01.09.2015р.

На підставі наказу Міністерства юстиції України № 258/7 від 11.09.2015р. ДП «Інформаційний центр» МЮУ припинено шляхом його ліквідації, з утворенням ліквідаційної комісії Держінформюсту.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином з відповідача в особі ліквідаційної комісіїслід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03 2014 р. по 01.09.2015р.у розмірі 247196,50 грн., виходячи із розрахунку відповідно до постанови КМ України від 08.02.1995 р. №100, згідно якого нарахування виплат що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно представленої з ОФ ДП «Інформаційний центр» довідки, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на час її звільнення складала 525,95 гривень. Кількість робочих днів за період з 01.03.2014 р. по 01.09.2015р. становить 470днів. З врахуванням середньоденного заробітку ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається шляхом складання заробітної плати за останні два повних місяці роботи, діленням зазначеної суми на кількість робочих днів, та помноженою на кількість дніввимушеного прогулу ((14100,00грн. + 7990,00грн.)/42р.дн.)х470дн.)= 247196,50 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути несплачений судовій збір в розмірі 2471,96 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,64,84,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 38-К від 27.01.2014р. державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про припинення трудового договору.

Вважати ОСОБА_1 звільненою з посади директора Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією Одеської філії ДП «Інформаційний центр» з 01.09.2015р.

Стягнути державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 247196,50 гривень.

Стягнути з державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українив особі ліквідаційної комісії на користь держави (ГУДКУ в Одеській області (Суворовський р-н м. Одеси) код отримувача 37607526 ГУДКУ в Одеській області МФО 828011 № доходного рахунку щодо сплати судового збору 0009, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу 22030001:050 «Судовий збір», Суворовський р/с ЄДРПОУ суду 05482067), судовий збір в розмірі 2471,96 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк.

Суддя