Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/389/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів та відшкодування моральної шкоди, і

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 червня 2012 року між ним та ОСОБА_3 в письмовій формі було укладено договір позики на суму 8000 доларів США на строк 3 місяці .

5 липня 2013 року у зв'язку з тим, що позичальник не виконав умови договору рішенням Олександрійського міськрайонного суду з відповідача було стягнуто 63 944 грн., що еквівалентно 8000,00 доларам США.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України він має право на одержання процентів від суми позики в розмірі 13 592 грн.

Також, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5 625 грн.

Крім того, в зв'язку із достроковим розірванням депозитного договору з банком 31 травня 2012 року ним був втрачений відсоток - 442,58 дол. США, що в перерахунку на гривні складає 5 187 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання він зазнав переживань та страждань, а тому вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у сумі 6000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 проценти від суми позики в розмірі 5071, 04 грн., річні від простроченої суми грошового зобов'язання в розмірі 1918, 32 грн., а всього - 6 989, 36 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про зміну рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3, який належним чином був оповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про причини не повідомив.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 625 та 1048 ЦК України, позичальник, який прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити крім процентів за користування грошима ще й три проценти річних від простроченої суми. В задоволенні вимоги про стягнення збитків суд відмовив через її недоведеність, а у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено у зв'язку з тим, що ця вимога не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2012 року між сторонами в письмовій формі було укладено договір позики.

За умовами цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 8000,00 доларів США до 31 серпня 2012 року, а позичальник зобов'язався повернути кошти у строк зазначений в договорі.

30 листопада 2012 року та 01 березня 2013 року ОСОБА_3 склав власноручні розписки про те, що він визнає борг у розмірі 8000,00 доларів США взятих під 8% річних, який не зміг повернути у визначений договором строк і що договір продовжено до 31 травня 2013 року.(а.с. 10,11)

Оскільки зазначені розписки були видані позичальником позикодавцю, а останній надав їх на підтвердження своїх вимог суду і крім того зазначив в позовні заяві та пояснив у судовому засіданні, що за користування позикою ОСОБА_3 сплатив йому проценти у розмірі 5160 грн., то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони дійшли домовленості про продовження дії договору позики до 31 травня 2013 року та сплати процентів у розмірі 8 % річних.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 5 липня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 8000,00 дол. США, що було еквівалентно на час вирішення справи 63 944 грн.

06 жовтня 2014 року на виконання судового рішення відповідач розрахувався з позивачем, сплативши присуджену суму в гривнях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, оскільки спір між сторонами виник не із відносин пов'язаних із невиконанням рішення суду від 05 липня 2013 року, а із відносин договору позики в іноземній валюті, то визначаючи розмір процентів та річних суд першої інстанції повинен був виходити не з суми заборгованості в розмірі 63 944 грн., визначеної зазначеним судовим рішенням, а з розміру боргу розрахованого за офіційним курсом гривні до долара США.

Тому, ураховуючи офіційний курс НБУ України, який станом на 23 травня 2014 року складав 1 дол. США - 11,72 грн., процентну ставку - 8%, вже сплачені проценти в сумі 5160 грн. та визначений строк користування позикою з 01 червня 2012 року по 01 червня 2014 року (два роки), розмір процентів за користування позикою становить 9841,60 грн., із розрахунку (11,72 х 8000)=93760; (93760: 100 х 8 % х 2)= 15001,60; (15001,60 - 5160)= 9841,60.

Виходячи із вищезгаданого курсу валют та однорічного строку прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір річних складає 2812,80 грн., із розрахунку (93760: 100 х 3 %)= 2812,80.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02.07.2014 року, і яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

За таких обставин, виходячи із положень п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення процентів та річних, шляхом збільшення їх розміру з 5071,04 грн. до 9841,60 грн. та з 1918,32 грн. до 2812,80 грн. відповідно.

В частині вирішення вимоги про стягнення 5 187 грн. упущеної вигоди у зв'язку із достроковим розірванням позивачем договору з банком рішення слід залишити без змін, оскільки розірвавши депозитний договір позивач скористався встановленим законом правом.

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, вимоги про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі та договорі, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд неправильно визначив розмір процентів, безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди не ґрунтуються на законі та доказах.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2014 року змінити в частині стягнення процентів, збільшивши їх розмір з 5071,04 грн. до 9841,60 грн. та в частині стягнення річних, збільшивши їх розмір з 1918,32 грн. до 2812,80 грн. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: