Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/318/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Новак Р.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформальянс» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії,-

Заслухавши доповідача, пояснення позивачів, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ТОВ «Інформальянс» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути визнано справедливим і правосудним як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає,, що судом не було враховано показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, залишено без розгляду позовну вимогу про повернення позивачам трудових книжок. Судом використано неналежні докази, а саме довідку Печерського районного центру зайнятості та лист Державної податкової інспекції, які свідчать виключно про те, що відповідач використовує нелегальну працю, ухиляється від сплати податків до відповідних державних фондів.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

31 березня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інформальянс» про стягнення заробітної плати за період з 01 травня 2013 року по 31 березня 2014 року у розмірі 132 000 грн., моральної шкоди у розмірі 97 575 грн., про повернення трудової книжки. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 30 квітня 2009 року був прийнятий на роботу з випробувальним терміном у ТОВ «Інститут економічних реформ», з 1 червня 2009 року був зарахований на посаду системного адміністратора цього товариства. У кінці серпня 2010 року генеральний директор ТОВ «Інформальянс» повідомив позивача про те, що ТОВ «Інститут економічних реформ» підпорядковується ТОВ «Інформальянс», і тому 1 вересня 2010 року позивач був звільнений з ТОВ «Інститут економічних реформ» та прийнятий до ТОВ «Інформальянс» на посаду системного адміністратора з 01 вересня 2010 року, де отримував заробітну плату у розмірі 12 000 грн. 28 травня 2013 року відповідач безпідставно заборонив позивачу доступ на робоче місце, позбавив права на працю та безпідставно утримує трудову книжку позивача, чим завдав останньому моральної шкоди.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надав копію строкового трудового договору від 30 квітня 2009 року, який був ним укладений з ТОВ «Інститут економічних реформ», відповідно до умов якого позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до вказаного товариства на посаду системного адміністратора строком на два місяці - з 30 квітня 2009 року до 1 липня 2009 року із заробітною платою відповідно штатного розкладу. (а.с. 7-8).

31 березня 2014 року до суду звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом до ТОВ «Інформальянс» про стягнення заробітної плати за період з 01 травня 2013 року по 28 березня 2014 року у розмірі 192 000 грн., моральної шкоди у розмірі 122 800 грн., повернення трудової книжки. Посилався на те, що він працював у ТОВ «Інформальянс» на посаді програміста з 01 червня 2011 року із заробітною платою 19 200 грн., яку він отримував особисто від ОСОБА_6 в кабінеті №3 в офісній будівлі по вул. Турівській, 19-б, в м. Києві. 28 травня 2013 року відповідач безпідставно заборонив позивачу доступ на робоче місце, позбавивши права на працю, та безпідставно утримує трудову книжку позивача, чим завдав позивачу моральної шкоди.

Доказів на підтвердження позовних вимог позивач ОСОБА_3 не надав.

Позови ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року були об'єднані в одне провадження.

Заявами від 04 серпня 2014 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збільшили позовні вимоги на 48 000 грн. та на 76 800 грн. відповідно, просили стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за 4 місяці - з 31 березня 2014 року до 24 липня 2014 року. (а.с. 75,76).

За клопотанням позивачів судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які свідчили про те, що позивачі працювали в ТОВ «Інформальянс», ОСОБА_2 - на посаді системного адміністратора та отримував заробітну плату у розмірі 12 000 грн., ОСОБА_3 - на посаді програміста та отримував заробітну плату у розмірі 19 200 грн.

З надісланого на запит суду повідомлення №07-4716 Печерського районного центру зайнятості від 09 вересня 2014 року, судом першої інстанції було встановлено, що ТОВ «Інформальянс» взято на облік в Печерському районному центрі зайнятості 15 липня 2010 року. Звіти за формою № 5-НП «Звіт про прийнятих працівників» до Печерського районного центру зайнятості надавались ТОВ «Інформальянс» в період з 01 квітня 2011 року по 05 грудня 2012 року, в поданих підприємством звітах інформація про прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутня. (а.с. 101-102)

З відповіді на запит суду Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03 жовтня 2014 року №7475/9/26-55-17-02 судом встановлено, що згідно довідки форми 1ДФ «Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», поданої ТОВ «Інформальянс», яке перебуває на обліку у ДПІ Печерського району з 15 липня 2010 року, за весь період діяльності товариства інформація щодо перебування в трудових відносинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ТОВ «Інформальянс» відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 зазначає, що суд залишив поза увагою всі надані відповідачами докази, які незаперечно підтверджують трудові стосунки позивачів з відповідачем, не врахував показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які працювали разом з позивачами, бачили позивачів у списках на заробітну плату, знають її розмір, а відповіді податкової служби та служби зайнятості, які взяв до уваги суд, є неналежними доказами та вказують на те, що роботодавець приховував працю позивачів без їх відома та згоди.

Наведені доводи апеляційної скарги судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що доказів на підтвердження позовних вимог позивачами не надавалось.

Копія строкового трудового договору, яка долучена позивачем ОСОБА_2 до позовної заяви свідчить про те, що він був прийнятий на роботу на строк з 30 квітня 2009 року до 1 липня 2009 року до ТОВ «Інститут економічних реформ», тобто не підтверджує позовні вимоги, відповідно до яких ОСОБА_2 стверджує, що з 01 вересня 2010 року працював у ТОВ «Інформальянс» на посаді системного адміністратора та отримував заробітну плату у розмірі 12 000 грн.

Позивачем ОСОБА_3 взагалі докази не подавались.

На думку судової колегії, судом першої інстанції дана належна оцінка показанням допитаних за клопотанням позивачів свідків. Ці свідчення суд визнав недостатніми доказами, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами, (зокрема, відсутні відомості про те, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем у 2010-2013 р.р.), та спростовуються відомостями, які містяться у довідках ДПІ та служби зайнятості.

При цьому, надана позивачами у судовому засіданні апеляційного суду копія вступної та резолютивної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 квітня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Інформальянс» про стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, забезпечення доступу на робоче місце, де зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, її поновлено на роботі з 5 березня 2013 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 01 березня 2013 року у розмірі 115 200 грн. та моральну шкоду - 5 000 грн., не є належним доказом того, що ОСОБА_4 працювала у відповідача у той же період часу, що і позивачі, оскільки ця копія належним чином не завірена судом, на ній міститься відтиск штампу суду «рішення не набрало законної сили», мотивувальна частина цього рішення позивачами не надавалась, клопотань про її витребування не заявлялось.

Твердження позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що листи Печерського районного центру зайнятості та Державної податкової інспекції є неналежними доказами, судова колегія вважає безпідставними, оскільки дані листи отримані на запити суду, містять необхідні реквізити, підписи відповідних посадових осіб цих установ. Інформація, повідомлена у цих листах суду, позивачами не спростована.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд взагалі залишив без розгляду позовну вимогу про повернення позивачам трудових книжок, не відповідає змісту судового рішення, з якого вбачається, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав недоведеності позовних вимог, в тому числі і щодо повернення трудових книжок.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: