УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, міське комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права користування жилим приміщенням, за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_8 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, міське комунальне підприємство «Основаніє», про визнання права користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою Запорізької міської ради на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що у 1973 році його батьку ОСОБА_10 на підставі ордера була надана квартира АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох осіб: дружина ОСОБА_11, два сини: ОСОБА_12 та ОСОБА_6 Він вселив у квартиру за згодою батька та зареєстрував свою дружину ОСОБА_7 та дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_8 Батько проживав з ними до своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Він займав кімнату житловою площею 10,4 кв. м, на яку був відкритий окремий особовий рахунок. Після смерті батька позивач отримав попередження про те, що незаконно займає кімнату померлого батька. Вважає, що кімната має бути надана йому, як відповідальному квартиронаймачу, у користування на підставі ст. 54 ЖК УРСР, оскільки в такому випадку на його сім'ю із чотирьох осіб буде припадати по 11,35 кв. м, що не перевищує норми житлової площі на одну особу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6, як відповідальним квартиронаймачем, на склад сім'ї з 4-х осіб: дружина ОСОБА_7, неповнолітні діти: ОСОБА_9, ОСОБА_8, право користування житловою кімнатою площею 10,4 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі Запорізька міська рада просила скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що комунальна квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої складає 66,4 кв. м, житлова - 45,4 кв. м, має три кімнати: суміжні № 8 площею 17,4 кв. м, № 7 площею 17,5 кв. м та ізольована кімната № 6 площею 10,4 кв. м, в 1973 році була видана ОСОБА_10 на склад сім'ї з 4-х осіб: дружина ОСОБА_11, діти: ОСОБА_12, ОСОБА_6

Також у квартирі зареєстровані та проживають позивач, його дружина ОСОБА_7, діти: ОСОБА_9, 2002 року народження, ОСОБА_8, 1991 року народження.

ОСОБА_10 проживав у квартирі до дня смерті та займав кімнату № 6 житловою площею 10,4 кв. м.

Відповідно до розпорядження голови Хортицької районної адміністрації від 26 грудня 2001 року № 3179 були укладені окремі договори найму із ОСОБА_10 на кімнату площею 10,4 кв. м та з ОСОБА_6 на дві кімнати житловою площею 34,9 кв. м. На квартиру АДРЕСА_1 було відкрито два окремі особові рахунки: НОМЕР_1 - на ім'я ОСОБА_10 та НОМЕР_2 - на ім'я ОСОБА_6

Наймачем двох кімнат житловою площею 34,9 кв. м є ОСОБА_6, з яким проживають його дружина та двоє дітей. Таким чином, на кожну особу припадає житлова площа розміром 8,7 кв. м. Позивач та його сім'я не перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Кімната, що вивільнилась після смерті ОСОБА_10, має житлову площу 10,4 кв. м і є ізольованою.

Після смерті ОСОБА_10 позивач звернувся до Запорізької міської ради з проханням надати йому у користування вивільнену після смерті ОСОБА_10 ізольовану житлову кімнату, проте отримав відмову у наданні вказаної кімнати з підстав того, що його сім'я не потребує поліпшення житлових умов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його сім'я забезпечені житловою площею у розмірі по 8,7 кв. м на одну особу, а тому поліпшення житлових умов не потребують. Позивач та його сім'я не мають права на отримання у користування кімнати, що вивільнилась.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що умовами надання наймачу, який проживає у комунальній квартирі (який як потребує, так і не потребує поліпшення житлових умов), є відповідність вимог загальному розміру житлової площу (сума площі займаної і яка звільнилася), яка не повинна перевищувати на одну особу 13,65 кв. м.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 та його сім'я проживають у спірній квартирі та мають на кожну особу у користуванні житлову площу розміром 8,7 кв. м, отже, дійсно не потребують поліпшення житлових умов.

При надані наймачу ОСОБА_6 як відповідальному квартиронаймачу, на його сім'ю із чотирьох осіб у користування на підставі ст. 54 ЖК УРСР, вивільненої після смерті ОСОБА_10. ізольованої кімнати жилою площею 10,4 кв. м, у користуванні кожного із членів сім'ї буде ро 11,35 кв. м, що відповідає вимогам ст. 54 ЖК УРСР, так як менше встановленого ст. 47 ЖК УРСР розміру (13,65 кв. м).

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді: П.О. Гвоздик І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік