Справа № 127/3526/15-ц Провадження № 22-ц/772/2378/2015Головуючий в суді першої інстанції Венгрин О. О.
Категорія 44 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

при секретарі - Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вишинського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_6 про виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ПАТ Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вишинського відділу ДВС Вінницького МУЮ,ОСОБА_6 про виселення, зазначивши в заяві, що 16.12.2005 року між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №014/035-43/30721, згідно якого ОСОБА_7 було надано кредит в розмірі 65000,00 доларів США строком на 180 місяців. 19.12.2005 року між Банком та Боржником було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_7 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок з прибудовою цегляний, площею 117,3 кв.м., огорожу №1-2, що знаходиться по АДРЕСА_1, яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_7 помер. Банк звернувся до спадкоємця боржника ОСОБА_6 з вимогою про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_6 залишила вимогу Банку без виконання. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2013 року, яке змінене ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2013 року заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_6 в межах вартості майна, одержаного спадкоємицею в спадщину після смерті ОСОБА_7 Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа та накладено арешт на все майно ОСОБА_6 Описати та арештувати будинок по АДРЕСА_1 державним виконавцям перешкоджає відповідач ОСОБА_4, який зі своєю родиною незаконно проживає в іпотечній нерухомості та не допускає до будинку вчинити певні дії. Відповідач ОСОБА_4 також перешкоджає працівникам банку проводити перевірку стану нерухомого майна, що передбачено п.3.1.1. договору іпотеки, не допускаючи їх до будинку. 02.09.2014 року відповідачам було направлено вимогу про звільнення будинку, яка була виконана не в повному обсязі, відповідачі продовжують незаконно проживати в будинку та не допускають до нього ні працівників банку, ні державних виконавців. Тому просить виселити відповідачів з будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 з іншими особами, які мешкають в будинку по АДРЕСА_1, без надання іншого житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 16.12.2005 року між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №014/035-43/30721, згідно якого ОСОБА_7 було надано кредит в розмірі 65000,00 доларів США, строком на 180 місяців. 19.12.2005 року між Банком та Боржником було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_7 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок з прибудовою цегляний, площею 117,3 кв.м, огорожу №1-2, що знаходиться по АДРЕСА_1, яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2005 року.

В січні 2008 року боржник ОСОБА_7 помер.

Банк звернувся до спадкоємця боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 з вимогою про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. Спадкоємець ОСОБА_6 вимогу банку залишила без виконання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/035-43/30721 від 16.12.2005 року за рахунок спадкового (іпотечного майна), яке належало ОСОБА_7, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1, яке змінено ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2013 року і стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 49400,92 доларів США, що еквівалентно 397713,35 гривням, в межах вартості майна, одержаного спадкоємицею ОСОБА_6 в спадщину після смерті ОСОБА_7

Задовольняючи вимоги позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.1 ст.40 ЗУ«Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Однак до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно без повного і всебічного з'ясування всіх обставин та матеріалів справи.

Згідно ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст.109 ЖК України та ст.40 ЗУ «Про іпотеку» такі вимоги про виселення мешканців (власників) із займаних ними житлових приміщень, що знаходяться в іпотеці, можуть заявлятись позивачем (іпотекодержателем) за умови про наявність рішення суду, що набрало законної сили про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до роз'яснень п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.39, 40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому Законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених Законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи іпотекодержатель ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не звертався до суду з позовом до спадкоємця боржника ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб із займаного житлового будинку, що знаходиться в іпотеці.

Рішення суду, яке б набрало законної сили про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок, що розташований по АДРЕСА_1 до цього часу судом не ухвалювалось.

В п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст.23 ЗУ «Про іпотеку»).

За таких обставин належним відповідачем у справі є спадкоємець боржника ОСОБА_6, яка несе зобов'язання перед кредитором за іпотечним договором в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ч.1 ст.1282 ЦК України).

За правилами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог, виселивши з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8, 1929 року народження, яка до участі у справі судом притягнута не була, внаслідок чого були порушені її законні права та інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення суду в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вишинського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ОСОБА_6про виселення, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 121 грн.80 коп.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Зайцев А.Ю.