Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4056/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Номер провадження 22-ц/778/5727/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області до ОСОБА_4 про зобовязання знести самовільно збудовану споруду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобовязання знести самовільно збудовану споруду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області замість ліквідованої Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року провадження у даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, тому в межах своїх повноважень здійснює державний контроль за дотриманням законодавства, стандартів, норм порядків і правил із зазначених питань. Просить ухвалу суду скасувати, направити справу для розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернувся до суду як субєкт владних на виконання управлінських функцій із здійснення архітектурно-будівельного контролю у звязку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, а тому правовідносини які виникли між сторонами є публічно-правовими та спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства, передбаченого КАС України.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції є правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобовязання знести самовільно збудовану будівлю літньої кухні літ. «Т» на земельній ділянці по вул. Трудовій, 44 в порядку ст. 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Згідно із частиною сьомою вищезазначеної статті ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

При цьому пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 3 вказаного Положення зазначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, а тому відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд обґрунтовано послався на правову позицію, що викладена в постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року (№6-137цс14) та постанову судової палати й цивільних справах Верховного Суду України від 24.06.2015 року (№ 6-381цс15), оскільки в силу ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд не відступив від правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року та правомірно застосував її при вирішенні даного питання.

В силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, доводи апелянта не містять під собою правового підґрунтя та не спростовують висновків суду.

Постановлена судом першої інстанції ухвала про закриття провадження у справі є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Запорізькій області відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: