№ 317/1299/14-ц
№/п 2/317/20/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.,

при секретарі - Кузіній Л.Х.,

за участю адвоката - Железняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування, орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, прокурор Запорізького району Запорізької області як представник малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, уточнивши який, посилався на те, що між ним та відповідачкою на підставі рішення суду 21.12.2012 року був розірваний шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем, відповідачка з серпня 2012 року не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні синів, ухиляється від виконання своїх материнських обов»язків, не спілкується з дітьми, тому позивач не бачить необхідності у збереженні за ОСОБА_3 її батьківських прав, що змусило його звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов, просили суд його задовольнити. Позивач пояснив, що ОСОБА_3 неодноразово відмовляла йому у виписці дітей з с. Наталівка та у наданні згоди на вивіз дітей за кордон, вона не має морального права зватися матір»ю, за минулий рік вона три рази бачила дітей, зловживає алкогольними напоями, з приводу чого відбувалися сварки, у визначений органом опіки час і місце вона не з»являється до дітей, пояснив, що не перешкоджав відповідачці у спілкуванні з дітьми.

Відповідачка, її представник (адвокат Железняк О.В.) позов не визнали, заперечували проти його задоволення, просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, пояснили суду, що позивачем суду не було доведено факт ухиляння ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов»язків, факт того, що ОСОБА_3 погодилась на те, щоб діти проживали з батьком не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, ОСОБА_3 бажає бачити дітей та виховувати їх, але позивач всіляко перешкоджає їй в цьому, позов є безпідставним, висновок органу опіки негативний.

Прокурор Запорізького району Запорізької області як представник малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки факти ухилення матері від виконання батьківських обов»язків не знайшли свого підтвердження, ОСОБА_3 намагається всіляко спілкуватися з дітьми, сплачує аліменти, у ОСОБА_2 позбавити її прав є принципом, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області у судовому засіданні категорично заперечувала проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав, пояснила, що позбавляють батьківських прав коли є злісне ухилення від виконання батьківських обов»язків, а тут має місце конфліктна ситуація між батьками, батько мав пройти певну процедуру, звертатися до органу опіки, до МВС щодо ухиляння матері від батьківських обов»язків, але жодних скарг на ОСОБА_3 не надходило, вона працює, сплачує аліменти, не є аморальною особою, акти, на які спирається позивач є сумнівні, їх не варто враховувати. Представник вважає, що ОСОБА_3 позбавлена в повній мірі виконувати свої батьківські обов»язки, а дійсною підставою для подання позову стала відмова ОСОБА_3 надати згоду на виїзд дітей за кордон.

Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування, у судове засідання не з»явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав лист, у якому просив суд розглянути справу за відсутності представника, ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та на підставі висновку органу опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації.

Суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, і які не заперечували проти розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, який не з»явився, адже неявка за вказаних обставин не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов не є обгрунтованим та у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.12.2012 року шлюб між сторонами у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що був зареєстрований 29.07.2011 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС РС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №226, був розірваний. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2012 року визнано мирову угоду між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якої місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначено разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району №480 р від 25.12.2013 року на підставі заяви ОСОБА_3 було розглянуто і вирішено питання щодо визначення порядку побачень матері ОСОБА_3 з малолітніми дітьми ОСОБА_2 і ОСОБА_5, наступним чином - щовівторка з 10.00 год. до 13.00 год. та щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год., побачення можуть відбуватися на нейтральній території - в місцях громадського відпочинку, в дитячих культурно-розважальних закладах або в інших місцях за попередньою домовленістю між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були ознайомлені з вимогами ч. 2 і 3 ст. 157 Сімейного кодексу України про те, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати другому з батьків спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, з вимогам ч.2 ст. 158 Сімейного кодексу України про те, що рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, є обов»язковим до виконання.

Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27.11.2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 486 грн. на кожного, щомісячно, з 12.11.2013 року та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів за власним розсудом обираючи спосіб захисту.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, складеного Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області як органом опіки та піклування 26.06.2014 року, питання про доцільність (недоцільність) позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав 24.06.2014 року було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Запорізької райдержадміністрації Запорізької області, були заслухані батьки дітей, досліджені документи, в тому числі що характеризують особу ОСОБА_3, а також акти обстеження умов проживання позивача та відповідача по справі. Вирішено, що відсутні факти ухиляння матері ОСОБА_3 від виконання батьківських обов»язків, отже і підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, адже ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов»язків не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя, працює, спиртними напоями не зловживає, добровільно сплачує аліменти на утримання синів, бажає приймати участь у їх вихованні та утриманні. Дослідивши усі документи, враховуючи рішення комісії №79 від 24.06.2014 року, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки та піклування зробила висновок, що ОСОБА_3 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно її малолітніх синів.

Викладені у наведеному висновку факти підтвердилися у судовому засіданні сукупністю досліджених судом доказів. Так, згідно наданих суду довідок ОСОБА_3 характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на теперішній час працює неофіційно, сплачує аліменти на користь синів за рішенням суду, тощо. Умови проживання сторін у справі відповідають належним, що підтверджується актами обстеження умов проживання.

Наданий суду з боку позивача розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_3, складений державним виконавцем ВДВС Запорізького РУЮ про те, що станом на 12.03.2015 року заборгованість становить 12980,00 грн. не відповідає дійсному розміру заборгованості. Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 приблизно половина з цієї суми (12980,00 грн.) насправді сплачена відповідачкою. ОСОБА_3 щодо цього пояснила, що вона сплачує аліменти добровільно, перераховує кошти переводами і не повідомляє про це виконавчу службу, на підтвердження цього надала суду декілька квитанцій про сплату аліментів (у червні, листопаді, грудні 2014 року та у лютому 2015 року, по 960 грн., на загальну суму 3840 грн.), які не було враховані у розрахунку ВДВС.

В обґрунтування свого позову позивачем надані суду акти, складені певними громадянами, за період з січня 2014 року по березень 2015 року про те, що ОСОБА_3 не з»являлася о 10.00 годин за адресою: АДРЕСА_1 на встановлене їй побачення з дітьми: ОСОБА_5 і ОСОБА_2, тобто за місцем мешкання ОСОБА_2 та дітей.

Суд вважає, що зазначені акти не впливають на правовідносини між сторонами у справі та не доводять того, що відповідачка ОСОБА_3 не з»являючись на побачення до будинку (квартири) ОСОБА_2, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, оскільки відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району №480 р від 25.12.2013 року побачення ОСОБА_3 з дітьми можуть відбуватися на нейтральній території - в місцях громадського відпочинку, в дитячих культурно-розважальних закладах або в інших місцях за попередньою домовленістю між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно, не підтверджують наведене, і показання допитаних у судовому засіданні свідків з боку позивача: ОСОБА_6 - сусідки ОСОБА_2, яка пояснила, що один раз бачила ОСОБА_3 та підписували акти про те, що вона не приходила на побачення з дітьми; ОСОБА_7 - педагога єврейського центру, яка пояснила суду, що жодного разу не бачила за місцем навчання у центрі мати дітей; ОСОБА_8 - няні дітей на дому, яка пояснила, що один раз бачила ОСОБА_3, коли ОСОБА_2 попросив її передати дітей матері приблизно рік тому назад, акти вона підписувала, що мати не намагається бачитися з дітьми.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідачки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, суду пояснили, що ОСОБА_2 перешкоджає зустрічі матері з дітьми, разом з ОСОБА_3 приходили на зустрічі, ніхто не з»являвся, не відповідали на домофон, двері не відчиняли. Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_3 не зловживає алкоголем, не ухиляється від батьківських обов»язків.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як пояснювала у судових засіданнях ОСОБА_3, телефонуючи до ОСОБА_2 з питання про побачення з дітьми, вона завжди чула нецензурну лайку та відмову.

Надані як позивачем, так і відповідачкою, документи та докази у сукупності свідчать про конфлікт між ними, зокрема, і з питання побачення ОСОБА_3 з дітьми.

Так, позивачем надано суду висновок №281 від 07.05.2014 року складений лікарем-фахівцем КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 встановлено легкі тілесні ушкодження, а саме, садно на лівій та правій боковій поверхні шиї. За твердженням ОСОБА_2 06.05.2014 року ці ушкодження були заподіяні ОСОБА_3 за місцем його мешкання, проте, її винуватість у цьому не встановлена вироком суду, іншими об»єктивними доказами.

Відповідачкою з подій 06.05.2014 року наданий суду висновок за матеріалами ЄО №3978 від 06.05.2014 року Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, згідно якого, ОСОБА_3 зверталася до Жовтневого РВ із заявою про те, що їй не дає бачитись з дітьми її колишній чоловік. Ознак злочину не було встановлено та провадження припинено.

Із заявою про вказані обставини 06.05.2014 року ОСОБА_3 зверталася і до районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району, у відповіді-листі від 15.05.2014 року їй було повідомлено, що оскільки батько дітей ОСОБА_2 перешкоджає їй бачитись з синами і не виконує рішення органу опіки та піклування, спір між батьками має вирішуватися у судовому порядку, що передбачено ст. 159 Сімейного кодексу України, зазначено, що аналогічні письмові роз»яснення вже надавалися районною адміністрацією у відповідь на її звернення від 11.03.2015 року.

Надані позивачем характеристики, докази щодо його реєстрації як фізичної особи-підприємця, щодо належності йому на праві власності нерухомого майна, організації навчання та відпочинку малолітніх синів не є предметом судового дослідження у цій справі та виходять за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, лише свідчать про належне виконання своїх батьківських обов»язків позивачем, що не оспорюється.

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_3 віддала дітей батьку, порушує графік побачень, не з»являючись на побачення, не є переконливими, оскільки питання місця проживання дітей не вирішується судом за цим позовом, а місця побачень визначаються за попередньою домовленістю між батьками.

Жодних документів, складених уповноваженим на те органом - органом опіки та піклування, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її синів, притягнення її за це до відповідальності, інших істотних даних, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виконання нею своїх батьківських обов»язків, суду надано не було. ОСОБА_2 не звертався з цього приводу до органів опіки, МВС.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши усі докази у сукупності, суд не вбачає законних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Суд вважає, що під час судового розгляду та аналізу доказів є очевидним та з»ясувалося, що між сторонами у справі наявні конфліктні відносини (спір) щодо виховання дітей, в тому числі у питанні узгодження побачень (в тому числі місця та часу) матері ОСОБА_3 з дітьми, тобто виконання розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району №480 р від 25.12.2013 року,що ускладнює або позбавляє в повній мірі матері реалізовувати права та виконувати свої батьківські обов»язки, що в свою чергу не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, виходить за межі цього позову та є предметом іншого спору.

Таким чином, позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, є безпідставним та необґрунтованим, отже, у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 158, 159, 164 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: