У Х В А Л А

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Xарківського міського нотаріального округу Петриченко Ольга Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, визнання угоди недійсною, витребування майна із незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначила, що з жовтня 2010 року по 11 січня 2012 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. 21 січня 2011 року її мати ОСОБА_8 продала квартиру АДРЕСА_1 та виручені кошти віддала їй. На дані кошти вони з ОСОБА_4 придбали автомобіль «Honda Accord», який згодом продали та на виручені кошти придбали житловий будинок по АДРЕСА_2, право власності на який було оформлено на ім'я ОСОБА_4 Згодом відповідач припинив з нею фактичні шлюбні відносини, а 03 липня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу без її згоди продав вказаний будинок ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги, просила суд встановити факт проживання однією сім'єю її з ОСОБА_4 у період з жовтня 2010 року по 11 січня 2012 року; визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, укладений 03 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 належне їй спірне домоволодіння.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім'єю просить скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачка у суді не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України на сторін покладається обов'язок доведення обґрунтованості своїх вимог, що виражається у поданні доказів, які підтверджують заявлені вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судами встановлено, що з 16 липня 2005 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2011 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_10.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року визнано, що ОСОБА_4 є батьком малолітньої ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 143-147, т. 1).

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що в період з жовтня 2010 року по 11 січня 2012 року проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. На підтвердження своїх вимог посилалась на показання свідків, спільний відпочинок в Єгипті, а також те, що в цей період у них народилася спільна дитина.

Вирішуючи спір в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, суди виходили із того, що позивачка до 19 вересня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, а сама по собі наявність у сторін спільної дитини та одноразова поїздка до Єгипту не є підтвердженням того, що сторони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2011 року було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 припинені з 2009 року. Разом із тим суди не надали належної оцінки тому факту, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася дочка ОСОБА_10, батьком якої рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року визнано останнього.

Крім того, суди не надали належної оцінки показанням свідків, які підтверджували факт того, що продажем належної на праві власності матері ОСОБА_3 - ОСОБА_8 - квартири АДРЕСА_1, яка була продана 21 січня 2011 року, займався ОСОБА_4, який представлявся зятем ОСОБА_8 та чоловіком ОСОБА_3, і обоє вони вели себе як сімейна пара. Не заперечував про таке і сам ОСОБА_4, пояснюючи свої дії бажанням якнайшвидше продати квартиру.

З огляду на зазначене на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на зазначене уваги не звернули, належної оцінки наданим позивачкою доказам не надали та не перевірили, чи не свідчать вони про те, що відносини, які склалися між позивачкою та ОСОБА_4, є сімейними в розумінні положень ст. 3 СК України.

Наведені порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів відповідно до приписів ст. 335 ЦПК України виходить за межі доводів касаційної скарги та постановляє ухвалу про скасування судових рішень в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання за нею права власності на спірне домоволодіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння та витребування його із незаконного володіння, оскільки предметом поданого ОСОБА_3 позову є вирішення спору про право на майно, яке було придбано в період перебування у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, розгляд якого залежить від встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко