АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/9808/14-ц
Провадження № 22-ц/792/767/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Кізюн О.Ю.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Другого Хмельницького міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль та скасування заборони на його відчуження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 березня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Другого Хмельницького міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції (далі - відділ ДВС), ОСОБА_3, центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Віньковецького, Дунаєвецького та Новоушицького районів управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - реєстраційний центр) про визнання права власності на автомобіль, скасування заборони на його відчуження та вчинення реєстраційних дій.

ОСОБА_2 зазначив, що 12 січня 2008 року він за усним договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 2106, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль). На виконання цієї угоди позивач сплатив ОСОБА_3 19000 грн., а той, у свою чергу, надав йому розписку про одержання грошових коштів і видав позивачеві нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем. Того ж дня органи Державтоінспекції видали йому тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль. Постановою державного виконавця Стеця Д.Д. від 18 березня 2010 року накладено арешт на автомобіль у зв'язку з примусовим виконанням судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом. Позивач набув права власності на автомобіль у встановленому порядку, однак, на даний час він позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати його право власності на автомобіль, зобов'язати відділ ДВС зняти заборону на його відчуження та зобов'язати реєстраційний центр вчинити відповідні дії щодо реєстрації автомобіля на його ім'я.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2015 року провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2. до реєстраційного центру про вчинення реєстраційних дій закрито.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 березня 2015 року в решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд керувався тим, що в установленому порядку договір купівлі-продажу автомобіля сторонами не укладався, тому підстави для визнання права власності ОСОБА_2 на автомобіль відсутні, а державний виконавець правомірно наклав арешт на автомобіль для забезпечення реального виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права.

Представник відділу ДВС і ОСОБА_3, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля.

12 січня 2008 року ОСОБА_3 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Твердохлібом В.П., якою уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_5 розпоряджатися (продавати, заставляти, здавати в оренду, обмінювати) належний йому автомобіль.

Того ж дня ОСОБА_3. видав ОСОБА_2, ОСОБА_5 розписку про отримання ним від останніх грошових коштів за автомобіль у сумі 19000 грн., а ОСОБА_2 одержав в органах Державтоінспекції тимчасовий реєстраційний талон.

Здійснюючи примусове виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2008 року № 2-6839 про стягнення з ОСОБА_3 на користь акціонерного банку «Факторіал-Банк» 41667 грн. 98 коп., державний виконавець відділу ДВС Стець Д.Д. постановою від 18 березня 2010 року наклав арешт на автомобіль.

30 липня 2010 року державним виконавцем Цикорідзе І.Г. проведено опис автомобіля та накладено на нього арешт.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З положень ч. 1 ст. 1000 ЦК України вбачається, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами /ч. 1 ст. 237; ч. 3 ст. 238; ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України/.

Як передбачено ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби /п. 8 Порядку/.

Частиною 1 статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом /ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України/.

Аналіз названих норм указує на те, що за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. При цьому на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто.

Отже, довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на майно.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу має бути вчинений сторонами у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що в установленому законом порядку ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не укладали договір купівлі-продажу автомобіля. До того ж, після видачі 12 січня 2008 року ОСОБА_3 позивачеві довіреності на право розпорядження автомобілем транспортний засіб не був знятий з обліку в органах Державтоінспекції та залишався зареєстрованим за ОСОБА_3

Розписка від 21 січня 2008 року підписана лише ОСОБА_3 і не містить ознак договору купівлі-продажу, визначеного ст. 655 ЦК України, а тимчасовий реєстраційний талон № 228957 підтверджує лише право ОСОБА_2 на користування автомобілем.

Інших письмових доказів про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля позивачем суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що підстави для визнання права власності ОСОБА_2 на автомобіль відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст. 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон 606-ХІV) державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту /ч. 1 ст. 60 Закону № 606-ХІV/.

ОСОБА_3 не виконує судове рішення про стягнення з нього на користь банку грошових коштів, тому державний виконавець вправі був накласти арешт на належний йому на праві власності автомобіль.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в цій частині вимог позов ОСОБА_2 також є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5