АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/5085/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/6396/15 Головуючий І інстанції: Панас Н.Л.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі його представника ОСОБА_2 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання довіреності, договору позики та іпотечного договору недійсними,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання довіреності, договору позики та іпотечного договору недійсним, посилаючись на те, що 27 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером №3822, за умовами якого позичальники солідарно прийняли валютні цінності у вигляді грошової суми у розмірі 18200 доларів США, строком повернення не пізніше 27 жовтня 2011 року.

Крім того, 27 жовтня 2010 року між тим ж сторонами для забезпечення виконання грошового зобов'язання за договором позики було укладено іпотечний договір на предмет спільної сумісної власності а саме квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі за №3824 Посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І..

Вказані правочини вчинялися від імені та в інтересах ОСОБА_5 - ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від 15.10.2010 року посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за реєстровим номером 3708.

З 04.10.2010 року по 05.11.2010 рік ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в абдомінальному відділенні КЗОЗ «Харківський обласний клінічний центр».

Внаслідок тяжкого стану здоров'я, приймання сильнодіючих медичних препаратів в момент підписання довіреності не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, хоча і був дієздатним.

27 липня 2015 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив про застосування двосторонньої реституції та приведення сторін у первісний стан, в частині вимог стосовно застосування двосторонньої реституції зобов'язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 18200 доларів США.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування та постановлення нової, якою задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом застосування двосторонньої реституції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права, без урахування роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також того, що невжиття заходів забезпечення позову з невідворотністю призведе до матеріальної шкоди та збитків відповідачу ОСОБА_1, оскільки реально виконати рішення суду в частині застосування двосторонньої реституції в разі помилкового задоволення позову буде неможливо.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

У заяві про забезпечення позову повинно міститися посилання на причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову та передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді приводить до незворотних наслідків.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Аналіз наявних у справі матеріалів свідчить про те, що зазначені вимоги закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції враховані у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що особою, яка заявила таке клопотання, не наведено переконливих доказів на підтвердження необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, а саме: клопотання протирічить нормам діючого законодавства.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону та урахуванням обставин справи.

Розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, як це передбачається положеннями п. 1 ст. 312 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий -

Судді -