Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачеві надано кредит в сумі 197 925 доларів США строком до 31 липня 2023 року зі сплатою 11,5% річних. На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Протягом 2009-2012 років сторони неодноразово вносили зміни і доповнення до договору щодо порядку і строків погашення кредиту, реструктуризації боргу, зміни валюти грошового зобов'язання тощо. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 10 вересня 2012 року становить 2 152 925 грн 16 коп., з яких: 2 008 171 грн 12 коп. - заборгованість по кредиту; 100 290 грн 44 коп. - нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом; 44 463 грн 60 коп. - пеня за прострочення кредиту та відсотків.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 6 лютого 2014 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задоволено в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору від 31 липня 2007 року в сумі 2 152 925 грн 16 коп., в тому числі: 2 008 171 грн 12 коп. - заборгованості по кредиту, 100 290 грн 44 коп. - нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитом, 44 463 грн 60 коп. - пені за прострочення сплати кредиту та відсотків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення вимог банку про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Апеляційний суд погодився с таким висновком суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що такий висновок місцевого суду відповідає вимогам закону та узгоджується з матеріалами справи.

Проте повністю погодитися з висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 31 липня 2007 року між банком і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/17-35/2362-71, за умовами якого відповідачеві був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 197 925 доларів США на строк по 31 липня 2023 року зі сплатою 11,5% річних за користування кредитом (а.с.6-8).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заставною вартістю 1 170 130 грн (а.с.9-12).

25 березня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/17-35/2362-71 від 31 липня 2007 року, відповідно до умов якої з метою зменшення фінансового навантаження на боржника в умовах кризових явищ в економіці сторони погодились тимчасово на період з 15 квітня 2009 року по 15 березня 2010 року зменшити розмір щомісячних платежів до розміру процентів та встановили порядок погашення процентів за рахунок власних коштів позичальника протягом строку кредитних канікул. Збільшено розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу за кредитом. У зв'язку з видачею зазначених в п. 1.2 та в п. 2 додаткових траншів сума кредиту за кредитним договором складатиме 222 353,33 доларів США. Крім того, укладено новий графік погашення заборгованості. Зазначені зміни також було внесено до договору іпотеки додатковим договором про внесення змін від 25 березня 2009 року (а.с.13-17).

22 червня 2010 року сторонами укладено додаткову угоду № 014/17-35/2362-71/1 до кредитного договору, відповідно до умов якої строк кредиту збільшено на десять календарних місяців, тобто до 1 травня 2024 року; досягнуто згоду щодо врегулювання заборгованості по кредиту; фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості; укладено новий графік погашення заборгованості. Зазначені зміни також було внесено до договору іпотеки договором про зміну договору іпотеки від 23 червня 2010 року (а.с. 18-24).

5 січня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 014/17-35/2362-71/2 до кредитного договору, згідно з умовами якої фактична заборгованість за кредитом в розмірі 231 191,78 доларів США збільшується на суму заборгованості за відсотками в розмірі 9 761,13 доларів США, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Зазначені зміни також було внесено до договору іпотеки договором про внесення змін до договору іпотеки від 6 січня 2012 року (а.с.25-30).

18 січня 2012 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 014/17-35/2362-71/3 до кредитного договору, згідно умов якої фактична заборгованість за кредитом в розмірі 240 952,91 доларів США збільшується на суму заборгованості за відсотками в розмірі 2 285,96 дол. США, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику (а.с.29-30).

19 січня 2012 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 014/17-35/2362-71/4 до кредитного договору, згідно умов якої сторони погодили змінити валюту виконання зобов'язань за кредитним договором, яка на 19 січня 2012 року становить 243 238,87 доларів США, з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладання цієї додаткової угоди, у зв'язку з чим розмір заборгованості за кредитом становить 1 943 429,92 грн. З 19 січня 2012 року процентна ставка за користування кредитом становить 16,2%, строк користування кредитом збільшується на 3 календарних місяця та 18 календарних днів, у зв'язку з чим строк кредиту складає 204 місяця та 19 календарних днів, а дата остаточного погашення кредиту визначена 19 серпня 2024 року. Зазначені зміни також було внесено до договору іпотеки договором про внесення змін до договору іпотеки від 19 січня 2012 року (а.с.31-35).

20 січня 2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено чергову додаткову угоду №014/17-35/2362-71/5 до кредитного договору, згідно умов якої тимчасово, на період з 19 лютого 2012 року до 18 серпня 2012 року, сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором (встановили кредитні канікули). Протягом строку кредитних канікул сукупна заборгованість позичальника по сплаті процентів за кредитом відповідно до умов кредитного договору становить 158 831,42 грн. Сукупна заборгованість за процентами підлягає сплаті позичальником на умовах сплати 56,60 % сукупної заборгованості за процентами шляхом здійснення щомісячних платежів у сумі 15 000 грн. Різниця між сукупною заборгованістю за процентами і пільговою заборгованістю за процентами є залишковою заборгованістю за процентами становить 68 831,42 грн. та складається із щомісячної залишкової заборгованості за процентами (а.с.36-38).

Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши додаткові угоди до кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасності сплати відсотків за користування кредитом та сплати основної суми заборгованості не виконувала, внаслідок чого станом на 6 червня 2012 року утворилася заборгованість в сумі 2 050 605,92 грн, у зв'язку з чим 6 червня 2012 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про повернення заборгованості у 30-ти денний строк з моменту отримання цього повідомлення.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції не встановив, коли, за який період у відповідача виникла заборгованість та з яких сум вона складається, не перевірив обґрунтованість та правомірність нарахованих сум, оскільки в матеріалах справи відсутній графік погашення заборгованості, складання якого передбачено додатковою угодою від 20 січня 2012 року. З довідки банку вбачається, що заборгованість у відповідача взагалі відсутня, а тому дострокове стягнення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК України неповно встановив обставини справи, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, не встановив період виникнення заборгованості, що перешкоджає можливості встановити передбачені додатковою угодою від 20 січня 2012 року наслідки припинення кредитних канікул, не дав оцінки довідці банку, що видана після звернення до суду, відповідно до якої у відповідачки відсутня заборгованість (а.с. 128-132), та передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч.3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 6 лютого 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін