Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Рівненський міський суд

в особі :судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Пальчевській О.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, розірвання договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування договору позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, розірвання договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування договору позики.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв'язку із виникненням побутових, сімейних та інших проблем пов'язаних із підприємницькою діяльністю, а також тяжкого матеріального становища, вона звернулась за допомогою до ОСОБА_5 та позичила у нього кошти в сумі 65200,00 гривень , частину яких вона не змогла вчасно повернути.

Тому, ОСОБА_5 запропонував їй свою допомогу щодо належного оформлення договору позики та договору поруки шляхом підписання ряду документів та наданням на забезпечення даних правочинів правовстановлюючих документів на вказане вище майно, які мали зберігатися у нього в сейфі до повного повернення коштів, які вона позичила.

З моменту укладення договору позики нею на протязі 14 місяців ОСОБА_5 було сплачено 50000,00 грн., кошти сплачували особисто йому на руки вона, її сестра, чоловік, натомість жодних підтверджуючих документів сплати боргу ОСОБА_5 не надавав.

15 липня 2014 року, вона дізналась, що належне їй майно - нежитлова будівля, магазин, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м. та земельна ділянка, на якій знаходиться зазначена вище нежитлова будівля-магазин, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, цільове призначення для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, площею 0,0035 га, продані ОСОБА_4.

Належне їй майно було реалізовано ОСОБА_5, який діяв, як зазначено в договорі купівлі-продажу, в її інтересах на підставі довіреності, посвідченої 04.02.2013р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В., за реєстраційним номером 141.

Дізнавшись про існування вказаної вище довіреності, вона її одразу скасувала, шляхом подачі заяви про скасування.

Однак, довіреність від 04 лютого 2013 року як односторонній правочин, на підставі якої вона уповноважила ОСОБА_5 та інших двох осіб, які їй не відомі, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розпоряджатися (в тому числі продати) належні їй магазин, земельну діляну, приватний будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, підлягає визнанню недійсною, і як наслідок договір купівлі-продажу квартири від 15 липня 2014 року також необхідно визнати недійсним та витребувати належне їй майно з чужого незаконного володіння, оскільки вказана довіреність суперечить актам цивільного законодавства України, так як вона не уповноважувала ОСОБА_5 на вчинення дій із продажу свого майна.У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

При укладенні договору позички вона вважала, що підписуючи документи, які надав їй ОСОБА_5 пов'язанні з укладенням саме договору позики та поруки, тобто помилялася щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення, а тому є передбачені ст. 229 ЦК підстави для визнання правочину недійсним.

Враховуючи те, що довіреність від 04 лютого 2013 року та договір купівлі-продажу від 15 липня 2014 року - підлягають визнанню недійсним, тому ОСОБА_5 не міг передати такі права на вчинення правочину з нерухомим майном ОСОБА_4, та проявити волю до укладання відповідного правочину. Вказане вище майно вибуло з її володіння не з її волі шляхом видання довіреності та укладання договору купівлі-продажу, які підлягають визнанню недійсними.

Договір позики укладався з ПП «Ломбард Альянс», що знаходиться в місті Рівне по вулиці Короленка, 2, на другому поверсі приміщення. Цей договір їй оформляв працівник ПП «Ломбард Альянс» ОСОБА_5, але яка в нього була посада в ПП «Ломбард Альянс» і чи дійсно він був працівником цієї фірми, позивачці було невідомо, бо ніяких документів про свою особу і діяльність він їй не показував і не надавав. Гроші він вручив їй ще до початку укладення договору, а за копією договору позики про надання цього споживчого кредиту сказав прийти через три - чотири дні. Більше ніяких документів ОСОБА_5 їй не надав, конкретно нічого не пояснив.

Із договору позики про надання споживчого кредиту вбачається, що він був укладений на 6 місяців з оплатою 0,14 % комісійних на добу, від суми кредиту.

Але при заключенні договору позики про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2013року, у неї була домовленість з ОСОБА_5, що кредит він надає строком на один рік з оплатою за користування кредитом 25% річних - тобто 2,009 % на місяць за користування кредитом, а не 4,38 % як вказано в договорі про надання цього кредиту.

Однак ОСОБА_5 самостійно переробив договір про надання споживчого кредиту, використавши її підпис на останній сторінці договору про його надання від 04 лютого 2013 року.

Із підробленого договору про надання споживчого кредиту вбачається, що договір про надання цього кредиту укладав не представник ПП «Ломбард Альянс», а як вказано в договорі позики від 04 лютого 2013 року, його укладав громадянин України ОСОБА_5 зі споживачкою ОСОБА_1 і ПП «Ломбард Альянс» ніякого відношення до цього договору позики не має. На яких підставах відповідач використовував приміщення ПП «Ломбард Альянс», їй невідомо.

Договір позики про надання їй кредиту вона прочитала пізніше, після того як отримала його, але він був уже перероблений, в цьому вона впевнилась особисто, бо той договір позики, що вона бачила вперше, взагалі був на двох листках, але вона його не читала, вона вважала, що мала справу з підприємством, а не з приватною особою.

В поданих до суду запереченнях проти позову ОСОБА_4 позов не визнав та вказав, що 15.07.2014 року між ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5 та ним, укладено Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В., зареєстрований в реєстрі №1447.

Відповідно до п. п. З, 4, 5, 6, 7 договору купівлі-продажу від 15.07.2014 року ОСОБА_1 передала нежитлову будівлю, магазин та земельну ділянку, на якій він знаходиться, йому у власність, за що він сплатив визначену грошову суму. Вказана нежитлова будівля - магазин знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м., та земельна ділянка, на якій знаходиться зазначена нежитлова будівля, магазин за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, площа 0.0035 га., кадастровий номер НОМЕР_1

Враховуючи те, що усі вимоги щодо здійснення правочину, а саме укладення договору купівлі-продажу від 15.07.2014 року, були додержані, тому вимога Позивача про зобов'язання витребувати майно з чужого незаконного володіння є безпідставною.

На даний час договір купівлі-продажу квартири є чинним, право власності на житлову будівлю, магазин та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, належить йому.

Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені її позовних вимог, щодо визнання недійсною довіреності, розірвання договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння за безпідставністю позовних вимог, Справу розглядати без його участі.

В поданих до суду письмових запереченнях представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 позов не визнала та вказала, що 04 лютого 2013 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_1 було укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 надав ОСОБА_1 позику в розмірі 65 200 гривень 00 коп. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики від 04.02.2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір поруки № 1 від 04.02.2013 року.

Після укладення Договорів та отримання коштів, ОСОБА_1 видала ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 04.02.2014 року довіреність на розпорядження належною їй нежитловою будівлею (магазином та земельною ділянкою), посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В.,за реєстровим номером 141.

Довіреність від 04.02.2013 року була посвідчена приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Сохацькою О.В. у відповідності до Закону України «Про нотаріат», були встановлені дійсні наміри учасників цивільних відноси, що підтверджуються власноручно написаним підписом та повним написанням прізвища, імені та по-батькові довірителя.

Згідно до заяв позивача, які були написані у відповідь на листи ОСОБА_5 про порушення зобов'язання, а саме: від 03.06.2014р, 06.05.2014р., 03.04.2014р., 04.03.2014р., нею було вказано, що у випадку невиконання нею взятого на себе зобов'язання, вона доручає уповноваженим нею особам самостійно на свій розсуд продати належний їй предмет іпотеки та за рахунок отриманих від продажу коштів погасити заборгованість по договору позики в повному обсязі. Даними заявами позивач визнає вищевказану довіреність.

Враховуючи те, що ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності наданої йому ОСОБА_1 на реалізацію нежитлової будівлі - магазину та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, яка на момент оформлення договору купівлі-продажу від 15 липня 2014 року не була скасована, оформив договір купівлі-продажу з громадянином ОСОБА_4, тому вимоги ст. 238 Цивільного кодексу України ним порушені не були.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 липня 2014 року нежитлової будівлі - магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м., та земельної ділянки, на якій знаходиться зазначена нежитлова будівля, укладеного між ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення позивачки , її представника, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку , що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 лютого 2013 року між ОСОБА_5, та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 надав ОСОБА_1 позику в розмірі 65 200 гривень 00 коп. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики від 04.02.2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір поруки № 1 від 04.02.2013 року.

Після укладення Договорів та отримання коштів, ОСОБА_1 видала ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 04.02.2014 року довіреність на розпорядження належною їй нежитловою будівлею (магазином та земельною ділянкою), посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В.,за реєстровим номером 141.

Посилання позивачки на ті обставини, що довіреність була нею укладена під впливом обману та шахрайських дій відповідача ОСОБА_5 судом не береться до уваги, оскільки у відповідності до ч.І ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Довіреність від 04.02.2013 року була посвідчена приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Сохацькою О.В. у відповідності до Закону України «Про нотаріат», були встановлені дійсні наміри учасників цивільних відноси, що підтверджуються власноручно написаним підписом та повним написанням прізвища, імені та по-батькові довірителя.

В поданій позовній заяві, позивачка стверджує, що договір купівлі-продажу від 15 липня 2014 року - підлягає визнанню недійсним, оскільки вона не уповноважувала ОСОБА_5 на розпорядження приміщенням та земельною ділянкою.

Дане твердження не береться судом до уваги, оскільки, довіреність від 04.02.2013 року була посвідчена приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу Сохацькою О.В. у відповідності до Закону України «Про нотаріат», були встановлені дійсні наміри учасників цивільних відноси, що підтверджуються власноручно написаним підписом та повним написанням прізвища, імені та по-батькові довірителя. Таким чином посилання Позивача на здійснення правочину під впливом обману, (ст. 230 Цивільного кодексу України), як на підставу для визнання судом правочину недійсним є необгрунтованим.

Відповідно до Узагальнення Верховного суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», щодо змісту ст. 230 Цивільного кодексу України, ця стаття не повинна поширюватись на односторонні правочини, якими, зокрема, є заповіт, довіреність.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивач не навела жодного фактичного доказу, який би підтверджував заявлені вимоги, щодо визнання довіреності від 04.02.2014 року недійсною.

15.07.2014 року між ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , укладено Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В., зареєстрований в реєстрі №1447.

Відповідно до п. п. З, 4, 5, 6, 7 договору купівлі-продажу від 15.07.2014 року ОСОБА_1 передала нежитлову будівлю, магазин та земельну ділянку, на якій він знаходиться, йому у власність, за що він сплатив визначену грошову суму. Вказана нежитлова будівля - магазин знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м., та земельна ділянка, на якій знаходиться зазначена нежитлова будівля, магазин за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, площа 0.0035 га., кадастровий номер НОМЕР_1

Враховуючи те, що усі вимоги щодо здійснення правочину, а саме укладення договору купівлі-продажу від 15.07.2014 року, були додержані, тому вимога Позивача про зобов'язання витребувати майно з чужого незаконного володіння є безпідставною.

Відсутні і правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 липня 2014 року нежитлової будівлі - магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,7 кв.м., та земельної ділянки, на якій знаходиться зазначена нежитлова будівля, укладеного між ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Відповідно до частини 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Посилання позивачки на те, що договір позики про надання споживчого кредиту від 04 лютого 2013 року , укладений між нею та ОСОБА_5 підлягає скасуванню, оскільки він є підробленим, а відповідно - фіктивним теж є безпідставним, оскільки на підтвердження таких обставин нею не надано жодного доказу.

Керуючись ст. 203, ч.1 ст.215, 317, 321, 388 ЦК України, ст.ст.3, 60, 158, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності, розірвання договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування договору позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк апеляційної скарги.

Суддя Рівненського

міського суду Н.М.Діонісьєва