АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9105/15 Справа № 205/767/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі: Безрукавого Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про зміну черговості одержання права на спадкування,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з*ясування доказів, позивач просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2015 року, яким їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення, задовольнивши позов у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України визначені питання, які повинен вирішити суд під час ухвалення рішення.

Звертаючись у лютому 2015 року до суду з позовом , ОСОБА_2, просила визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її тітка - ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1. Згідно вимог ст.1262 ЦК України, вона, як спадкоємиця другої черги за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який був рідним братом ОСОБА_5, звернулась із заявою, до приватного нотаріусу Лозенко В.В., про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що на спадкування майна померлої претендує також її онука ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У зв'язку із смертю, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, рідного брата спадкодавиці, а свого батька ОСОБА_7, за правом представлення позивач має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові.

Крім позивача, на спадщину померлої також претендує за правом представлення, після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, свого батька ОСОБА_8, і онука померлої, відповідач по справі ОСОБА_3, якій постановою приватного нотаріуса ДМНО Лозенко В.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із існуючим між сторонами судовим спором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та її представником не доведено наявність підстав, передбачених ст. 1259 ЦК України для зміни черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз*яснено у п. 5.2 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-755/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред*явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить, відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо недоведеності позивачем наявності всіх вищезазначених обставин.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що спадкоємиця на протязі довгого часу хворіла на астму, не мала можливості самостійно вільно пересуватись поза належним їй домоволодінням , а також мала потребу у допомозі по прибиранню, придбанню продуктів харчування, організації необхідних побутових потреб, утриманню домоволодіння та прилежної до нього території, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги, оскільки позивачем не надано належних доказів, у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, на підтвердження даних обставин.

Крім того, допитана у якості свідка ОСОБА_9, спростувала зазначені позивачем обставини , пояснивши, що з померлою ОСОБА_10 приблизно з 2008 року проживала по сусідству. Остання була одинока, але завжди мала чистий, охайний вигляд, сама в будинку підтримувала чистоту та порядок, готувала собі їжу. ОСОБА_2 разом зі своїми членами родини періодично допомагали ОСОБА_10 по господарству.

З пояснень самої ОСОБА_2, в суді першої інстанції видно, що за першою вимогою ОСОБА_10 вона завжди приїжджала до неї, на прохання останньої відвозили її на базар, купувала їй продукти, допомагала по господарству. Коли ОСОБА_10 захворіла, відвідувала її у лікарні, за рахунок заощаджень ОСОБА_10 придбавала для неї ліки та продукти харчування.

Разом з тим, посилаючись на те, що вона на протязі довгого часу допомагала тітки з усіх можливих питань, позивач не називає конкретний відрізок часу.

Інші доводи скарги є формальними, не впливають на правильність ухваленого рішення суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв*язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: