Справа №442/5916/15-ц
Провадження №2/442/2055/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

08 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

при секретарі - Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до малого колективного підприємства «Дует» про визнання права власності на нежитлове приміщення за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 6,0 кв. м., яке знаходиться у АДРЕСА_1 за набувальною власністю. Як на підставу позовних вимог покликається на те, що її вітчим, ОСОБА_2 був директором та засновником малого колективного підприємства «Дует». З 1999 року вона відкрито користується спірним майном, яке їй в користування передав її вітчим, про що було укладено договір оренди вищезгаданого нежитлового приміщення. зі слів останнього позивачка була впевнена, що дане приміщення ним було переоформлено на її ім.»я. Однак, після смерті вітчима та матері, позивачка, як єдиний спадкоємець звернулась із заявою про прийняття спадщини, проте, з»ясувалось, що спірне нежитлове приміщення перебуває у власності МКП «Дует», а тому у видачі свідоцтва про право власності їй було відмовлено. Позивачка стверджує, що добросовісно заволоділа чужим майном, а тому просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення площею 6,0 кв.м., яке знаходиться у АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивачка та її представник в судове засідання не з»явились, подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, зокрема через оголошення в пресі.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та перевіривши у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно реєстраційного посвідчення від 26.09.1997 року на об»єкти нерухомого майна , які належать юридичним та фізичним особам, вищевказане приміщення зареєстроване на праві власності за Малим колективним підприємством «Дует» ( а/с 4) на підставі договору купівлі- продажу № 134 від 31.05.1996 року, з якого встановлено, що засновником вказаного підприємства був ОСОБА_2 (а/с 5 ).

З копії договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.1999 року вбачається, що колективне підприємство «Дует» в особі директора ОСОБА_2 передало в оренду ОСОБА_1 нежитлове приміщення площею 6 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 (а/с 8).

На даний момент ОСОБА_2 помер згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.05.2013 року (а/с 11), будь-які відомості про розмір статутного капіталу, майно та засновників малого колективного підприємства «Дует» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців (а/с 13-14) та Постанови приватного нотаріуса Монастирської М.М. від 18.09.2014 року - відсутні (а/с 15).

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше , тобто до 1 січня 2001 року.

Як роз'яснено у Інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК Україниможливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно до ч.3 ст.344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред»явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п»ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задоволити та визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення площею 6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1

Керуючись ст. ст. 3, 4, 6, 57-60, 224 ЦПК України, 317, 318, 328, 344, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення площею 6,0 кв.м., яке знаходиться у АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя Нагірна О.Б.