АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/961/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,5 Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Черкаси Овчаренка С. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про виділ частки із майна, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він та ОСОБА_8 є співвласниками (по ? частині кожному) двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Виділення в натурі належної йому частини квартири, а також встановлення порядку користування співвласниками окремими кімнатами не можливо, так як кімнати не є ізольованими, фактично спільна квартира перебуває у користуванні відповідача, чим порушене його право власності, для відновлення якого просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості належної йому 1/2 частини квартири в сумі 191 000 грн. та припинити спільну часткову власність на вказану квартиру.

В ході розгляду справи із заявою про вступ у справу для захисту інтересів ОСОБА_8 до суду звернувся прокурор м.Черкаси.

Позивач вказував що згідно з ч.2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки з майна шляхом виплати грошової компенсації її вартості не може бути обмежене іншим співвласником, який зобов'язаний виплатити таку компенсацію. Також зазначав, що на даний час він не має можливості користуватись своєю частиною квартири та не може нею розпорядитись, чим порушені його права як співвласника квартири.

З огляду на вказане, просив суд виділити йому частку із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення із ОСОБА_8 на його користь грошової компенсації вартості належної йому ? частини спірної квартири та припинити його право на частку у праві спільної часткової власності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 березня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора м. Черкаси Овчаренко С. подав апеляційну скаргу, де посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Норми ст. ст. 363, 364 ЦК України регулюють правовідносини учасників спільної часткової власності щодо виділу частки майна або його поділу.

Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

А саме, ч. 1 ст. 364 ЦК України надає співвласникові право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України, виділ у натурі частки із спільного майна не допускається лише в тому випадку, коли це не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), у такому випадку співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи зі змісту вказаних норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість спільного користування співвласників будь-якими приміщеннями будинку, а відмова у поділі спільної часткової власності можлива лише у випадку, коли це не допускається згідно із законом або є неможливим.

Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування приміщення; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки приміщення або його поділу.

Судом встановлено, що квартира квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 в частці 1/2 на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002р., а також ОСОБА_7 в частці 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2008р.

Квартира 2-х кімнатна, розташована на 7 поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею - 72,4 кв.м, жилі кімнати площею 16,8 кв.м та 26,9 кв.м не є ізольованими.

Спірна квартира була первісно набута на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2002 р. в період шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9, після розірвання шлюбу ОСОБА_9 продав 1/2 частину спірної квартири за договором купівлі-продажу від 03.07.2007р. за 76000 грн. батьку відповідача ОСОБА_10

ОСОБА_8 переважним правом купівлі даної частки не скористалась.

ОСОБА_7 успадкував ? частину спірної квартири після смерті ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 24 травня 2008 року.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Відповідно до висновку судово оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 визначена в 382 000 грн. (а.с. 142-150)

Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд вірно врахував, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

При цьому, обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вірно виходив з того, що позивач ОСОБА_7 саме в такий спосіб заявив вимоги про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення грошової компенсації з відповідача за належну йому частину спірної квартири.

Крім того, судом вірно враховано, що встановлення окремого порядку користування спірною квартирою між сторонами по справі є не можливим, оскільки житлові кімнати в даній квартирі не є ізольованими.

Отже, вірно встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягала до застосування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Черкаси Овчаренка С. - відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :