У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що згідно наказу № 26-к від 04 квітня 2011 року він був зарахований на роботу до ДП «Уманське лісове господарство» помічником лісничого Юрківського лісництва в порядку переводу.

19 січня 2012 року він був переведений на посаду в.о. лісничого Потаського лісництва.

Відповідно до наказу № 42 від 11 червня 2012 року позивач був призначений на посаду лісничого Потаського лісництва.

19 квітня 2013 року він звернувся із заявою до директора ДП «Уманське лісове господарство» про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року.

У зв'язку з тим, що отримувати таку заяву та відповідно реєструвати її, посадові особи відповідача відмовились, він 19 квітня 2013 року рекомендованим листом з повідомленням та описом направив вказану заяву на адресу відповідача.

До заяви були також долучені: копія паспорта, копія ідентифікаційного номера та копія свідоцтва про народження доньки.

21 травня 2013 року позивачу було надано відповідь, яку він отримав 23 травня 2013 року про те, що його заява про надання відпустки по догляду за дитиною не може бути розглянута у зв'язку із тим, що вона подана з недотриманням вимог ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», а тому до 31 травня 2013 року був наданий термін для усунення недоліків.

28 травня 2013 року позивачем на виконання вимог відповідача були надані наступні документи: довідка з місця роботи дружини, копія трудового договору, копія трудової книжки, довідка з місця проживання. Вказані документи були отримані юристом ДП «Уманське лісове господарство» ОСОБА_2, про що свідчить відмітка в заяві. Після надання додаткових документів рішення щодо розгляду заяви про надання відпустки по догляду за дитиною прийнято не було.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд зобов'язати відповідача в особі директора ДП «Уманське лісове господарство» оформити наказ про надання йому відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22 квітня 2013 року до досягнення нею 3-х річного віку. Стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, зазначаючи, що такі неправомірні дії, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ДП «Уманське лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка ухвалою суду від 07 жовтня 2014 року була об'єднана в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ДП «Уманське лісове господарство» про захист порушеного права на відпустку.

В позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачем ставилося питання про поновлення його на роботі лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство», стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення до день ухвалення рішення судом з розрахунку 155,33 грн (середній заробіток за 1 день), стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

При цьому позивач вказував про те, що наказом № 56-к від 27 серпня 2013 року позивача було звільнено з посади лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство» на підставі статті 40 п. 4 КЗпП України по причині відсутності на роботі без поважних причин.

Позивач вважає, що на роботу він не виходив тому що здійснює догляд за донькою до досягнення нею 3-х річного віку, має право на таку відпустку, однак це право не визнається відповідачем, що є поважною причиною, тоді як у відповідності до вимог закону прогулом вважається невихід на роботу без поважних причин.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано відповідача ДП «Уманське лісове господарство» видати наказ про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення донькою 3-х річного віку з 22 квітня 2013 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство» з 27 серпня 2013 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 серпня 2013 року по 03 березня 2014 року в розмірі 28 979,37 грн, моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн та витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг в розмірі 4 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про надання відпустки підлягала до задоволення відповідно до вимог ч.ч. 3, 7 ст. 179, ст. 181 КЗпП України, ст. ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки» та того, що 10 квітня 2013 року мати дитини ОСОБА_3 приступила до роботи і з 10 квітня 2013 року їй припинено виплату допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що належно оформлені документи щодо надання відпустки по догляду за дитиною до трирічного віку ОСОБА_1 направив лише в кінці червня 2013 року, тобто після відмови в наданні йому такої відпустки, проте повторної заяви до ДП «Уманське лісове господарство» він не подавав, з огляду на що рішення повторно не приймалося і було постановлено питання про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за невихід на роботу без поважної причини починаючи з 13 травня 2013 року.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки апеляційним судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова