Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з земельного паю та житлового будинку АДРЕСА_1, згідно заповіту визначено 2-х спадкоємців - він та сестра ОСОБА_3, але при зверненні до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк нотаріус йому повідомила, що він не є сином померлого, оскільки у нього та у спадкодавця різні прізвища, а тому він має звертатися до суду про встановлення факту родинних відносин, коли він зібрав необхідні документи, то тільки тоді довідався про наявність заповіту на прізвище -ОСОБА_1, але в оформленні спадкових прав нотаріусом йому відмовлено в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що її чоловік спочатку залишив заповіт на неї, але потім син фактично примусив його підписати новий заповіт, чоловік був дуже хворий, переніс декілька операцій, доглядали його вона та дочка, вона має намір прийняти спадщину сама, а потім все майно залишити дітям: сину -позивачу по справі та дочці, про наявність заповіту позивач знав, але між ними була домовленість, що дочка та син відмовляються від спадщини, яку вона потім оформить, дочка відмовилася від спадщини, а син не захотів, згоди на оформлення ним спадщини в нотаріальній конторі вона також не надає.

ОСОБА_3 - 3-я особа по справі у вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення всіх осіб, які приймають участь у розгляді справи, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про його смерть.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 залишив заповіт на земельну частку /пай/ на ім'я ОСОБА_1, на житловий будинок з надвірними спорудами та все інше його майно - на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах, що стверджується копією заповіту, посвідченого 26.03.2010 року секретарем виконавчого комітету Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Пономаренко Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 29.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

По справі встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла відповідач ОСОБА_2 -дружина спадкодавця, оскільки згідно довідки Яблунівської сільської ради Білоцерківського району вона проживала і була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою по АДРЕСА_1 на день його смерті, проживає за цією адресою по даний час, що вбачається з матеріалів спадкової справи № 112/2013, копію якої надано на запит суду Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини, подавши у строк, встановлений ст.1270 ЦК України, відповідну заяву, що слідує з копії цієї заяви від 09.04.2013 року в матеріалах спадкової справи.

Позивач із заявою про прийняття спадщини в установлений строк до нотаріальної контори не зверталися, разом із спадкодавцем на момент смерті не проживав і не був зареєстрованим.

Як вбачається з копії постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 24.07.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що ним пропущено встановлений законом строк шість місяців для прийняття спадщини.

Позивач просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки він не мав змоги з поважних причин своєчасно подати заяву до нотаріальної контори.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В п.23 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся своєчасно до нотаріальної контори, але нотаріус не прийняла у нього заяву, пояснивши, що він має звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, оскільки у нього та спадкодавця різні прізвища, він не знав про заповіт, де його прізвище зазначено так, як у паспорті.

Як було роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», поважними причинами для визначення додаткового строку є, зокрема, тривала хвороба спадкоємця, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі, тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

В судовому засіданні жодних доказів для підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини надано не було, а посилання на те, що він не знав про заповіт, що йому необхідно було встановлювати факт родинних відносин, не можуть прийматися судом до уваги при вирішенні спору, оскільки згідно приписів вищенаведених правових норм ці причини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій по прийняттю спадщини після смерті батька.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач знав про відкриття спадщини, про обсяг спадкового майна і мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, жодних перешкод для цього не було.

Як вбачається з матеріалів справи, необхідності звертатися позивачу до суду за встановленням факту родинних відносин також не було, але позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він взагалі мав намір звертатися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Отже, проаналізувавши всі надані докази суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для оформлення спадщини без поважних причин, належних доказів для обґрунтування позовних вимог суду не надано, тоді як згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованості.

В ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 1217,1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України , ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко