Справа № 209/1128/15-ц
Провадження № 2/209/875/15
РІШЕННЯ

іменем України

"01" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Кукса О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дорожник» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП ДМР «Дорожник» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працював на посаді директора в КП ДМР «Дорожник» з 8 квітня 2014 року по 28 січня 2015 року, звідки був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з інвалідністю, що перешкоджає виконанню обов'язків за контрактом. В порушення вимог законодавства позивачу протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того при звільнені позивача йому в порушення вимог закону було невиплачено заборгованість по заробітній платі. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 51882 гривні 67 копійок, також просить зобов'язати виплатити відповідача середній заробіток за затримку кінцевого розрахунку з 28 січня 2015 року по 31 березня 2015 року включно в розмірі 13300 гривень 76 копійок та моральну шкоду внаслідок невиплати заробітної плати в розмірі 2000 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнений позов підтримав повністю, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача надала письмові заперечення проти позову /а.с. 26/, згідно яких позов визнав частково, в частині необхідності виплати заборгованості по заробітній платі яка була йому нарахована в розмірі 31428 гривень 19 копійок, оскільки іншу частину було вже стягнуто за рішенням суду за період з квітня по вересень 2014 року, та частково виплачено в розмірі 20454 гривні 48 копійок.

Судом досліджені докази по справі:

Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні:

- копія паспорту позивача /а.с. 4-5/, згідно якої підтверджується місце проживання позивача;

- накази /а.с. 8-9/, згідно яких підтверджується період роботи позивача у відповідача;

- копія трудової книжки позивача, контракт, накази, розпорядження /а.с. 6-17/, згідно яких підтверджується що позивач працював у відповідача з 8 квітня 2014 року по 28 січня 2015 року, звідки був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з інвалідністю, що перешкоджає виконанню обов'язків за контрактом;

- довідкою про заборгованість із заробітної плати /а.с. 18/, згідно якої підтверджується розмір заборгованості;

- довідкою /а.с. 19/, згідно яких підтверджується розмір середньоденної заробітної плати позивача;

- копія судового наказу /а.с. 27/, згідно якого підтверджується часткова стягнення заборгованості за судовим рішенням;

- довідки про заборгованість із заробітної плати /а.с. 28, 29/, згідно яких підтверджується часткова сплата заборгованості по заробітній платі;

В судовому засіданні встановлено:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП ДМР «Дорожник» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що працював на посаді директора в КП ДМР «Дорожник» з 8 квітня 2014 року по 28 січня 2015 року, звідки був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з інвалідністю, що перешкоджає виконанню обов'язків за контрактом. В порушення вимог законодавства позивачу протягом декількох місяців не виплачувалася заробітна плата, крім того при звільнені позивача йому в порушення вимог закону було невиплачено заборгованість по заробітній платі, яка на момент розгляд справи 31428 гривень 19 копійок. Заборгованість не виплачена до теперішнього часу. За рішенням суду від 28 жовтня 2014 року заборгованість по заробітній платі стягнуто за період з квітня по вересень 2014 року.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається

судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди „ розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди„ суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Сторонами не заперечувався факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати. Суд враховуючи наявність судового рішення про стягнення частини заборгованості по зарплаті в розмірі 38954 гривні 48 копійок, вважає, за необхідне стягнути суму заборгованості за відрахуванням вищезазначеної суми, оскільки буде здійснено подвійне стягнення цієї суми. Суд вважає, за необхідне стягнути суму заборгованості в розмірі 31428 гривень 19 копійок, оскільки вона не заперечується відповідачем та підтверджена доказами по справі.

Також підтверджена невиплата позивачу вищезазначеної суми в день звільнення, тобто наявне порушення вимоги ст. 116 КЗпП України, що визнається представником відповідача по справі. Враховуючи вимоги ст. 116, 117 КзПП України суд вважає вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку кінцевого розрахунку з 29 січня 2015 року по 31 березня 2015 року, оскільки позивач був звільнений 28 січня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи, то розрахунок середнього заробітку згідно вимог ст. 116, 117 КзПП України повинен проводитись з цього часу. Таким чином згідно норм тривалості робочого часу встановленого Міністерством праці та соціальної політики на 2015 рік:

Місяці/роки 2015 рік
Кількість робочих днів в місяці
Січень2
Лютий20
Березень 21
Разом:43

Середньоденна заробітна плата становить згідно наданої довідки 309,32 гривень. Компенсація повинна становити: 309,32х43=13300,76 гривень середній заробіток за період затримки.

Крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем позивач зазнав певні моральні страждання, що відтворилися в переживаннях у зв'язку з порушенням нормального образу життя позивача, відсутність значної суми грошей на які позивач розраховував, відсутності коштів для придбання харчів, одежі, взуття та предметів побуту, необхідність позивача шукати грошей в знайомих, застосовувати додаткові зусилля для організації нормального життя, знаходження позивача в ролі «прохача» коштів які по закону належать йому, відшкодування йому шкоди з відповідача в примусовому порядку. Психологічні загрузки в зв'язку з систематичним відвідуванням різних інстанцій, зверненням до суду які негативно впливають на позивача. Суд з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань тривалий час, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду у 500 гривень.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України в частині вимог майнового характеру в розмірі 447 гривень 28 копійок та немайнового характеру - моральної шкоди в розмірі 243 гривні 60 копійок.

На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 169 ч.4, 224 ч.1, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дорожник» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дорожник» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 31428 гривень 19 копійок, середній заробіток за період затримки в сумі 13300 гривень 76 копійок, моральну шкоду в сумі 500 гривень, всього загальну суму в розмірі 45228 гривень 95 копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства «Дорожник» на користь держави судовий збір в сумі 690 гривень 88 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая