Справа № 156/1196/14-ц Провадження № 22-ц/773/313/15 Головуючий у 1 інстанції: Дильний Г.М.
Категорія: 52 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, прокурора Супрунюк Т.А., представника органу опіки та піклування Мовяки Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 19 жовтня 2007 року по 25 червня 2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею і знаходиться на її утриманні. Більше чотирьох років відповідач проживає окремо і не виконує покладених на нього законом батьківських обов'язків, не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, її навчанні, підготовці до самостійного життя, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Рішенням Іваничівського районного суду від 28 травня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, однак це рішення він не виконує. Заборгованість по сплаті аліментів становить 4885,47 грн.

Органом опіки і піклування Поромівської сільської ради 03 жовтня 2014 року було видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх доньки у зв'язку з безпідставним ухиленням від виконання батьківських обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, просила задовольнити позов.

Рішенням Іваничівського районного суду від 17 грудня 2014 року позов задоволено.

Постановлено позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В запереченні позивач ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, зазначаючи про його законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08 квітня 2009 року сторони у справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

З довідки виконавчого комітету Поромівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 521 від 10 вересня 2014 року та актів цієї ради обстеження умов проживання від 16 вересня 2014 року і 24 вересня 2014 року вбачається, що малолітня ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір'ю ОСОБА_1, яка її виховує, утримує та створила дитині належні умови для проживання і нормального розвитку (а. с. 9, 15-16).

Рішенням Іваничівського районного суду від 28 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2010 року до досягнення донькою повноліття (а. с. 10).

Згідно з розрахунком Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції від 24 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2014 року становить 4863,12 грн. (а. с. 50).

Постановою старшого слідчого СВ Іваничівського РВ УМВС України у Волинській області від 29 липня 2014 року кримінальне провадження за фактом ухилення від сплати аліментів відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (а. с. 89).

Орган опіки та піклування Поромівської сільської ради Іваничівського району 03 жовтня 20014 року видав висновок № 252 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_4 (а. с. 19-20).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками, хоча має реальну можливість їх виконувати.

Однак такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання ним обов'язків по вихованню дитини.

Позивач ОСОБА_1 в суді пояснила, що після одруження з відповідачем ОСОБА_2 19 жовтня 2007 року вона кілька місяців проживала з ним у будинку його батьків, однак через побутові конфлікти з ними в липні 2008 року на перших тижнях вагітності виселилася від них і перейшла проживати до своїх батьків. У лютому 2011 році вона одружилася з іншим чоловіком, з яким почала зустрічатися ще під час вагітності. Після народження доньки ОСОБА_4 відповідач прийшов її відвідати, однак її батько не допустив його в будинок і виставив за межі подвір'я. Впродовж наступних років ОСОБА_2 передавав одяг для дитини, продукти харчування і подарунки, але робив це нерегулярно, і лише зрідка відвідував її. З травня 2010 року по жовтень 2013 року із заробітку відповідача на її користь стягувалися аліменти, але після цього він був звільнений з роботи, у зв'язку з чим виникла заборгованість із сплати аліментів. Вона хоче позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки її новий чоловік має намір удочерити ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_1 у день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року без пояснення причин залишила його і переїхала з будинку його батьків, де вони проживали з нею однією сім'єю, до своїх батьків. Про народження доньки ОСОБА_4 він дізнався від працівників медичного закладу. Через кілька днів після народження доньки він прибув до місця її проживання, щоб побачити дитину, однак рідні позивачки до допустили його до неї, сестра ОСОБА_1 заявила йому, що дитина не його, а її батько із застосуванням фізичної сили та погроз виставив його за межі подвір'я. Таке відношення до нього з боку рідні позивачки перешкодило йому регулярно відвідувати дитину, однак він любить свою доньку і має намір в подальшому спілкуватися з нею наодинці, коли вона стане старшою і піде в шкоду. В даний час такої можливості він не має. До жовтня 2010 року він у повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини, однак після цього втратив роботу, що призвело до виникнення заборгованості по аліментах.

Факт неприязних відносин родини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні свідок священик ОСОБА_5, який показав, що вказана родина не допустила відповідача до релігійного обряду хрещення дитини, хоча він на цьому наполягав.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції 05 листопада 2014 року ОСОБА_2 офіційно звернувся до керівника служби у справах дітей Іваничівської райдержадміністрації із заявою про визначення порядку побачень його з донькою ОСОБА_4 (а. с. 35). Розпорядженням голови вказаної адміністрації від 20 листопада 2014 року № 387 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини встановлено ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітньою дочкою (а. с. 36-37).

Постановою старшого слідчого СВ Іваничівського РВ УМВС України у Волинській області від 29 липня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за фактом ухилення від сплати аліментів закрито за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Цією постановою встановлено, що до січня 2013 року ОСОБА_2 працював на шахті і з його заробітної плати регулярно відраховувалися аліменти на користь ОСОБА_1 З січня 2013 року він був скорочений з роботи і став на облік у центрі зайнятості як не працевлаштований. З виплачуваних йому коштів по безробіттю також відраховувалися аліменти. У жовтні 2013 року його знято з обліку в центрі зайнятості і він не має змоги працевлаштуватися. Тому в його діях немає злісного ухилення від сплати аліментів (а. с. 89).

Під час розгляду даної справи в суді ОСОБА_2 повністю погасив свою заборгованість по аліментах, що підтверджується довідкою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції від 19 грудня 2014 року (а. с. 101-102).

Аналіз наведених обставин справи в їх сукупності дає підстави зробити висновок про те, що хоча ОСОБА_2 і не в повній мірі та неналежно виконував свої обов'язки по вихованню дитини, однак в його діяннях відсутні ознаки навмисного (усвідомленого) ухилення від виконання цих обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведений вище висновок органу опіки та піклування Поромівської сільської ради Іваничівського району від 03 жовтня 20014 року № 252 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_4 (а. с. 19-20) є недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не встановлені і не наведені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини, а лише констатується той факт, що він не брав участі у її вихованні, причому без з'ясування і аналізу причин цього.

Тому апеляційний суд не погоджується з даним висновком.

Крім того, у листі начальника Служби у справах дітей Іваничівської райдержадміністрації від 26 лютого 2015 року № 0083/01-18/2-15 на адресу апеляційного суду зазначено про доцільність дати громадянину ОСОБА_2 можливість брати участь у вихованні своєї доньки ОСОБА_4 та спілкуватися з нею.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 18 згаданої постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

За наведених обставин, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, особу ОСОБА_2, який характеризується позитивно, та те, що до відповідача раніше не застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та допущені ним порушення вищенаведених норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення відповідно до вимог ст. 309 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Від вимог про стягнення понесених судових витрат на оплату апеляційної скарги ОСОБА_2 в апеляційному суді відмовився.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іваничівського районного суду від 17 грудня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: