Номер провадження: 22-ц/785/5658/15
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В. Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Железнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4), в якому просив: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Роздільнянського районного суду від 21 серпня 2014 року на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення старшою дитиною - ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, потім на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року; зменшити розмір додаткових витрат, які стягуються з нього за рішенням Роздільнянського районного суду від 21 серпня 2014 року на користь ОСОБА_4 на неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 100 грн., щомісячно і до досягнення старшою дитиною - ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, потім на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року; зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Роздільнянського районного суду від 11 грудня 2014 року на користь ОСОБА_5 на утримання дитини: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду та вбачається з позовної заяви, обґрунтовував тим, що з нього за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 серпня 2014 року стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, з цієї дати стягнуто на утримання доньки ОСОБА_7, 2003 року народження по 1/5 частині всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Також з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на неповнолітніх дітей у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2014 року до повноліття старшої доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а з цієї дати на ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року.

Окрім того, з нього на користь ОСОБА_5 рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також з нього стягнуто аліменти на утримання дружини ОСОБА_5 у розмірі 6% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 року і додаткові витрати на неповнолітню дитину, сина ОСОБА_9, 2014 року народження, по 200 грн. щомісячно з 06.11.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_11 року включно, у зв'язку із хворобою дитини.

Він частково не погоджується з вказаними рішеннями суду та вважає, що з нього стягнуто завищений розмір аліментів на користь обох відповідачів, а також стягнуто додаткові витрати на утримання двох доньок по 500 грн. щомісячно, безпідставно. Згідно довідки з місця роботи, він отримує заробітну плату у розмірі 6 441 грн., а якщо скласти усі виплати по аліментам та додаткові витрати, то це складає 73% від його заробітної плати, а сума яка залишається - недостатня для самого позивача. Він мешкає з престарілими батьками, які практично знаходяться на його утриманні. Згідно рішення суду від 21.08.2014 року він зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі по 500 грн. щомісячно. Суд, призначаючи позивачу такі виплати виходив з того, що ОСОБА_6 займається танцями, а ОСОБА_7 навчається у музичній школі по класу піаніно. На даний час ОСОБА_6 закінчила займатися у гурті танців, тобто, на думку позивача, не потребує якихось додаткових витрат на себе. У ОСОБА_7 є піаніно, придбане у 2011 році, за музичні зайняття сплачується по 50 грн. щомісячно, а тому позивач вважав, що саме ця сума і є єдиними додатковими витратами, які він повинен сплачувати.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, ОСОБА_6 підтримав свій позов та просив його задовольнити повністю. Пояснив, що з рішенням суду від 21.08.2014 року він не погодився та подав апеляційну скаргу у частині стягнення з нього додаткових витрат у сумі 1 000 грн. на користь ОСОБА_4 Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.11.2014 року його апеляційна скарга була відхилена, а вказане рішення місцевого суду залишено без змін. При розгляді його апеляції йому роз'яснили, що у нього виникне право на зменшення аліментів на користь колишньої дружини, якщо друга дружина також подасть на аліменти. Зараз саме виникла ця обставина, то він і звернувся до суду з вказаним позовом. Вважав, що його матеріальне становище погіршилося у зв'язку із стягненням з нього аліментів на користь відповідачів та просив це врахувати при розгляді даної справи.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні повністю, пояснила, що позивач та ОСОБА_5 продовжують проживати однією сім'єю, а звернення ОСОБА_5 з позовом про стягнення аліментів саме 06.11.2014 року, тобто після розгляду апеляції позивача на рішення від 21.08.2014 року, ухвалене на її користь, мало на меті позбавлення її дітей права на отримання саме додаткових витрат, встановлених рішенням суду, що набрало законної сили. Позивач із доньками не спілкується і ніяких витрат, крім коштів визначених судом, на їх утримання не надає. Її зарплата не дозволяє одноособово утримувати дітей без допомоги позивача. Також відповідач надала суду даказ надання позивачем спонсорської допомоги школі та вважає, що він має достатньо можливостей утримувати і своїх дітей. Також зазначила, що позивач та ОСОБА_5 продовжують проживати разом та виховують двох синів, а їх узгоджена позиція щодо вказаного позову свідчить про їх спільне бажання не допомагати її дітям, що зобов'язаний робити позивач.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнала, погодилася з доводами позивача, свого чоловіка, та просила розглядати справу у її відсутності, про що надала суду заяву.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.05.2015 року у позові ОСОБА_6 відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.05.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 07.05.2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на вільне трактування судом першої інстанції діючого законодавства та не надання оцінки і не врахування всіх наданих ним доказів.

Відповідачами рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 14 вересня 1996 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Роздільнянського районного суду від 19.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано з 29.11.2013 року.

У відповідності до довідки № 28/01-25 від 02.02.2015 року позивач працює на посаді заступника голови Роздільнянської районної ради, його заробітна плата складає 6 728,84 грн., а всього за період з 01.02.2014 року по 31.01.2015 року включно йому нараховано 108 463,02 грн. (а. с. 10).

Відповідач ОСОБА_4 працює в Роздільнянській РДА на посаді головного спеціаліста Управління соціального захисту, та її заробітна плата за вересень - грудень 2014 року склала загалом 10 752,47 грн., за січень - лютий 2015 року - 5 523,80 грн. (а. с. 38).

Позивач перебуває з 17.12.2013 року в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 - відповідачем 2, від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказані особи на теперішній час знаходяться на утриманні позивача. Крім того, у нього на утриманні знаходиться і син його дружини неповнолітній ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_6, якого ОСОБА_5 виховує як мати-одиначка. Позивач зареєстрований разом зі своїми батьками, які отримують пенсію та мають власні доходи. Доказів того, що позивач їм допомагає чи утримує їх, суду не надано. Відповідач ОСОБА_4 проживає з хворою матір'ю, але не утримує її, оскільки сама з дітьми потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.08.2014 року за позовом ОСОБА_4 з позивача на її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, з цієї дати стягнуто на утримання доньки ОСОБА_7, 2003 року народження, по 1/5 частині всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; також з нього стягнуто на користь відповідача 1 додаткові витрати на неповнолітніх дітей у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.09.2014 року до повноліття старшої доньки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а цієї дати - по 500 гривень щомісячно і до досягнення донькою ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Вказане рішення суду залишено без змін апеляційним судом Одеської області (ухвала від 05.11.2014 року).

Окрім того, з позивача на користь відповідача 2 рішенням місцевого суду від 11 грудня 2014 року стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 року, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку; також з нього стягнуто аліменти на утримання дружини ОСОБА_5 у розмірі 6% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 року, а також додаткові витрати на неповнолітню дитину, сина ОСОБА_9, 2014 року народження, по 200 грн. щомісячно, з 06.11.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_11 року включно, у зв'язку із хворобою дитини. Вказане рішення суду, незважаючи на часткове задоволення позову, сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили. З матеріалів справи № 511/3310/14-ц вбачається, що позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 визнавав повністю

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Станом на 09.02.2015 року (день подачі позову) та на час ухвалення рішення суду, суд першої інстанції вважав, що вказані обставини відсутні та не доведені позивачем у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення від 21.08.2014 року на користь відповідача 1, суд врахував всі суттєві обставини, що мають значення для справи, у зв'язку із чим апеляція ОСОБА_6 на стягнення з нього додаткових витрат на утримання доньок була відхилена ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.11.2014 року. При цьому, апеляційний суд погодився із тим, що суд першої інстанції правильно визначив розмір додаткових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 з урахуванням обставин справи, сімейного та матеріального становища сторін. Витрати, які визначені судом на двох дітей - доньок позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зумовлені розвитком їх здібностей, пов'язані з навчанням та спрямовані на загальноосвітній розвиток дітей, дають більш поглиблені у порівнянні із шкільною програмою знання і спрямовані на позитивну реалізацію дитиною свого права на загальноосвітній досвід, які є необхідними для розвитку дітей, їх доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд першої інстанції вважав, що позивач не надав доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє надавати вказану суму аліментів та додаткових витрат на дітей. Він має стабільний заробіток та є працездатною людиною. Як вбачається із його позовної заяви, підставою для звернення до суду є його фактична незгода з попередніми рішеннями суду та бажання перегляду цих рішень, які набрали законної сили.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги заяву відповідача 2 про визнання даного позову ОСОБА_6, оскільки на її користь стягнуто аліменти 11.12.2014 року з урахуванням матеріального становища сторін, яке на час розгляду даної справи не змінилося. Зменшення аліментів, стягнутих на її користь на утримання дитини - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, суперечить інтересам малолітньої дитини. Крім того, суд зазначив, що у разі небажання ОСОБА_5, дружини позивача, стягувати аліменти з позивача на свою користь у визначеній судом сумі та розмірі, вона має право не звертати виконавчі листи, отримані нею лише 03.03.2015 року до примусового виконання та не наполягати на добровільному виконанні рішення на її користь з боку позивача. Узгоджена позиція позивача та відповідача 2 щодо заявлених у позові вимог, на думку суду першої інстанції, свідчить про бажання вказаних сторін зменшити саме розмір аліментів та додаткових витрат на користь ОСОБА_4 - відповідача 1.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не доведений матеріалами справи та доказами дослідженими у судовому засіданні, безпідставний та, в зв'язку з цим, не підлягає задоволенню повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції врахував також, що стягнення додаткових витрат на малолітню дитину, сина ОСОБА_9, 2014 року народження, у сумі 200 грн. щомісячно, припинено ІНФОРМАЦІЯ_11 року, а стягнення аліментів у частці від заробітку та додаткових витрат у сумі 500 грн. на доньку ОСОБА_6, 1997 року народження, буде припинено ІНФОРМАЦІЯ_7 року у зв'язку із досягненням нею повноліття.

За таких обставин, суд першої інстанції відмовив позивачеві в задоволенні позову.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, відповідно до ст. 192 СК України, якою позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

Тобто, підстави для зменшення розміру аліментів, при наявності яких, суд може зменшити розмір аліментів чітко визначені законом (ст. 192 СК України).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, які відповідно до ст. 192 СК України, надавали б можливість зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду.

Такі докази позивачем не представлені і суду апеляційної інстанції.

Тобто, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції позивачем не надані докази про зміну йогоматеріального або сімейного стану, погіршення його здоров'я після визначення йому судом розміру аліментів та докази інших обставин, передбачених цим Кодексом, які не враховувалися судом при визначенні йому розміру аліментів, що він зобов'язаний сплачувати на утримання неповнолітніх дітей.

З позовної заяви позивача вбачається, що підставою для звернення з вказаним позовом до суду є фактично його незгода з рішеннями суду, якими йому визначено розмір аліментів та додаткових витрат, що він зобов'язаний сплачувати на неповнолітніх дітей.

Проте, в разі незгоди з рішенням суду, особа відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства має право оскаржити таке рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ухвали суду апеляційної інстанції від 05.11.2014 року (а. с. 71-75) рішення суду першої інстанції від 21.08.2014 року (а. с. 63-66), яким зокрема з відповідача стягувалися додаткові витрати на неповнолітніх дітей, розмір яких позивач також просить зменшити, залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача відхилено, що не позбавляє права позивача в установленому законом поряду при наявності підстав оскаржити вказані судові рішення в касаційному порядку.

Крім того, судова колегія звертає увагу позивача, що СК України передбачено підстави зміни розміру аліментів, а не додаткових витрат на дитину.

Доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, оскільки всі обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі (його матеріальний стан, сімейний стан, кількість осіб, які знаходяться на його утриманні) існували та були предметом розгляду в судах при визначенні розміру аліментів, стягнутих з позивача. Докази, які б підтверджували зміну цих обставин, погіршення здоров'я позивача після визначення судом розміру аліментів, які позивач зобов'язаний сплачувати та докази інших обставин, передбачених цим Кодексом, які не враховувалися судом при визначенні йому розміру аліментів, в матеріалах справи відсутні та до апеляційної скарги не додані.

Додана до апеляційної скарги довідка про заробітну плату позивача (а. с. 101) не підтверджує погіршення його матеріального стану після визначення розміру йому аліментів.

Також не спростовують висновки суду першої інстанції і додані до апеляційної скарги копії чеків на придбання ліків (а. с. 103-105), оскільки з них не вбачається, що саме позивач ніс витрати на придбання цих ліків, а також копії квитанцій по сплаті комунальних послуг, в яких платниками вказані інші особи, а не позивач.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі апелянт зокрема посилається на обставини, якими не обґрунтовував свої позовні вимоги згідно позовної заяви (а. с. 2-4).

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України , під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вище викладене, надані докази, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_6 необхідно відхилити, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.05.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.05.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич