Справа № 2-532/10
У Х В А Л А

„30 червня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Шутяк З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку „Трансбанк про зобовязання до нарахування та виплати відсоткової ставки за депозитними договорами,

установив:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Західної регіональної філії акціонерного комерційного банку „Трансбанк про виплату депозитного вкладу.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з метою отримання фінансових послуг 16 березня 2009 року він уклав з акціонерним комерційним банком „Трансбанк (далі - АКБ „Трансбанк, банк, відповідач) депозитний договір №1818 у національній валюті, згідно з як5им банк обслуговував депозит до 20 вересня 2009 року. 22 вересня 2009 року він, позивач, звернувся з заявою до начальника Шевченківського відділення АКБ „Трансбанк, в якій просив повернути йому депозитний внесок. Оскільки, незважаючи на обіцянки, депозитний внесок йому не повернули, він змушений звернутись в суд.

З огляду на такі факти просив постановити рішення, яким зобовязати відповідача виплатити належний йому депозитний внесок.

В процесі розгляду справи в якості належного відповідача до участі в справі було залучено АКБ „Трансбанк, оскільки Західна регіональна філія цього банку не є юридичною особою.

У лютому та березні 2010 року позивач ОСОБА_1 подав заяви про зміну і доповнення до позовних вимог, в яких просив зобовязати АКБ „Трансбанк виплатити належні йому кошти в сумі 31593,00 грн.

Як на підставу таких вимог зазначав, що відповідно до договору №1818 від 16 березня 2009 року АКБ „Трансбанк через Західну регіональну філію зобовязаний був йому виплатити 20 вересня 2009 року 15000,00 грн. депозитного вкладу та 1921,24 грн. відсотків за користування вкладом. Згідно договору №1810 від 29 квітня 2009 року відповідач повинен 02 листопада 2009 року повернути йому 10000, 00 грн. депозитного вкладу та 1121,09 грн. нарахованих відсотків. Крім цього, АКБ „Трансбанк заборгував йому 287,67 грн. з відсотків згіднодоговору №1773 від 09 січня 2009 року, термін дії якого закінчився 12 квітня 2009року, та 87,53 гри. з відсотків згідно договору №491 від 13 березня 2006 року, термін дії якого закінчився 13 березня 2009 року. З 22 жовтня 2009 року АКБ „Трансбанк став учасником Фонду гарантування вкладів та у звязку з цим на переукладені договори перестала поширюватись гарантія щодо їх повернення у разі банкрутства банку. З огляду на цю обставину депозитні договори №1818 та №1810 після закінчення терміну їх дії ним, позивачем, не переукладались з вини АКБ „Трансбанк. За час, що минув від дати закінчення депозитного договору №1818, згідно якого банк мав йому виплатити 16921,24 грн., при збереженні попередньої відсоткової ставки станом на 18 березня 2010 року розмір нарахованих відсотків становить 2109,41 грн.. а по договору №1810, відповідно до якого банк мав виплатити 11121,09 грн., - 1066,41 грн., а всього по цих двох договорах - 3175,77 грн. З огляду на вищенаведені загальний розмір заборгованості банку становить 31593,30 грн., а тому просить зобовязати відповідача виплатити йому вказану суму грошових коштів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, зменшив свої вимоги та просить постановити рішення, яким стягнути з АКБ „Трансбанк 3175,77 грн. відсотків, які банк повинен був йому нарахувати за період користування його депозитними коштами з часу закінчення терміну договорів №1818 і №1810 до 18 березня 2010 року. Додатково пояснив, що депозитні вклади та нараховані за період дії депозитних договорів відсотки він отримав 15 квітня 2010 року.

Представник АКБ „Трансбанк ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зіславшись на долучені до справи письмові заперечення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обвязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКБ „Трансбанк в період 2006 - 2009 років було укладено ряд депозитних договорів, за умовами яких ОСОБА_1 вносив на відкриті на його імя депозитні рахунки грошові кошти в національній валюті. Зокрема, 13 березня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №491 в національній валюті для фізичних осіб, за умовами якого ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок 15000, 00 грн. Термін дії вказаного договору закінчився 13 березня 2009 року та за цим договором АКБ „Трансбанк дійсно був заборгував позивачу 87,53 грн. з нарахованих відсотків. 16 березня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ „Трансбанк був укладений депозитний договір №1818 з терміном дії до 20 вересня 2009 року. За умовами цього договору ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок 15000, 00 грн. з виплатою відсотків розмірі 25% річних. Відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 від 16 березня 2009 року не виплачені йому 87,53 грн. з нарахованих відсотків по договору №491 були перенесені на укладений депозитний договір №1818. Згідно з особовим рахунком ОСОБА_1 на час закінчення дії вказаного договору на його депозитному рахунку значився вклад в розмірі 15000, 00 грн. та нараховані відсотки в сумі 1921,24 грн. Крім цього, між позивачем ОСОБА_1 та АКБ „Трансбанк 09 січня 2006 року було також укладено депозитний договір №1773 в національній валюті з сумоюдепозитного вкладу в розмірі 10000,00 грн., за яким банк після закінчення терміну дії цього договору заборгував позивачу відсотки в сумі 287,67 грн. У звязку з закінченням дії даного договору грошові кошти в сумі 287,67 грн. за заявою ОСОБА_1 від 24 вересня 2009 року були перенесені на новий депозитний договір №1880, який був укладений між ним та АКБ „Трансбанк 29 квітня 2009 року. Відповідно до особового рахунку позивача ОСОБА_1 по депозитному договору №1880 на час закінчення дії цього договору 02 листопада 2009 року значився вкладі в розмірі 10000,00 грн. та нараховані відсотки в сумі 1121,09 грн.

Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та представника відповідача, долученими до справи письмовими доказами, зокрема, копіями депозитних договорів №1818 від 16 березня 2009 року, №1880 від 29 квітня 2009 року, виписка з особових рахунків позивача ОСОБА_1 по цих договорах та ці обставини в судовому засіданні ніким не оспорювались.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності та умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст.ст. 610, 611, 614 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу бо необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог п.3.1. укладених між сторонами по справі депозитних договорів №1818 від 16 березня 2009 року та №1880 від 29 квітня 2009 року „Банк та „Вкладник звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обовязків по цих договорах, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після їх укладення в результаті подій. Які сторони не могли передбачити або запобігти розумними способами. До таких подій відносяться стихійні лиха, військові дії, повстання, рішення органів державної влади та Національного банку України, що призвели до неможливості виконання умов цих договорів.

В судовому засіданні встановлено, що після закінчення дії вищевказаних депозитних договорів №1818 та №1880 АКБ „Трансбанк дійсно не виплатив належні позивачу ОСОБА_1 суми депозитних вкладів та нараховані на них відсотки та такі грошові кошти були виплачені позивачу ОСОБА_1 18 квітня 2009 року Фондом гарантування вкладів, учасником якого є відповідач АКБ „Трансбанк.

Як вбачається з пояснень представника АКБ „Трансбанк ОСОБА_2 та долучених до матеріалів справи копій постанов Правління Національного банку України від 28 лютого 2009 року №97, від 01 вересня 2009 року №519, від 02 грудня 2009 року №716, від 03 лютого 2010 року №42 невиплата відповідачем належних позивачу ОСОБА_1 грошових коштів була викликана скрутним фінансовим становищем та введенням в АКБ „Трансбанк тимчасової адміністрації. У звязку з цим на задоволення вимог кредиторів було оголошено мораторій та депозити по депозитних договорах №11818 від 16 березня 2009 рокуі №1880 від 29 квітня 2009 року після закінчення дії договорів обліковувались на позабалансових рахунках 1370 і 1370.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з АКБ „Трансбанк 3175,77 грн. відсотків, які банк повинен був йому нарахувати за період користування його депозитними коштами з часу закінчення терміну договорів №1818 і №1810 до 18 березня 2010 року є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що несвоєчасна виплата позивачу ОСОБА_1 депозитних вкладів і нарахованих на них відсоток сталась не з вини банку та умовами вищевказаних договорів не було передбачено, що після закінчення їх дії і невиплати вкладу, банк зобовязаний й надалі повинен продовжувати нарахування відсотків.

Доводи позивача ОСОБА_1 не спростовують цих висновків суду, вони не грунтуються на умовах укладених ним з АКБ „Трансбанк депозитних договорів та тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 611,614, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку „Трансбанк про зобовязання до нарахування та виплати відсоткової ставки за депозитними договорами - відмовити у звязку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання в десятиденний термін з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченбму ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя ОСОБА_4