Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвоката Шелельо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Плюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Плюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В позові зазначає, що 21 жовтня 2011 року, о 15 год. 45 хв., у м. Ужгороді, відповідач ОСОБА_2, керуючи ввірений йому автомобілем марки «Chevrolet» моделі «Lachetti NF 196», н/з НОМЕР_16, проїхавши перехрестя вул. Станційна - проспекту Свободи - вул. Залізнична, виїхав на вул. Залізничну, перетнув через зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з припаркованими на лівому по ходу його руху краю проїзної частини транспортними засобами, а саме автомобілем марки «Opel» моделі «Astra», н/з НОМЕР_11 та автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099», н/з НОМЕР_12. У результаті зіткнення із вказаними вище транспортними засобами, автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099», н/з НОМЕР_12, внаслідок наданого прискорення зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2104», н/з НОМЕР_14, а останній у свою чергу по інерції змістився в бік та зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», н/з НОМЕР_15. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи № 23 від 21.11.2011 р. потерпілий ОСОБА_4, який знаходився на місці водія в салоні автомобіля марки «Opel» моделі «Astra», н/з НОМЕР_11, отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку із настанням його смерті. Потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненою відповідачем, органом досудового слідства визнана позивачка ОСОБА_1, як дружина потерпілого ОСОБА_4, який помер у лікарні внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП. Вироком апеляційного суду Закарпатської області від 20.10.2014 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21.10.2011 p., автомобіль позивачки зазнав значних пошкоджень, а саме пошкоджені та деформовані в наслідок ДТП наступні складові автомобіля: задній бампер, задні габарити, задня кришка багажника, задній багажний відсік, задні крила, дах, задні двері, задня ходова частина, обшивка даху, декоративні накладки салону стійок, легкосплавні диски. Згідно проведених експертом розрахунків дійсна ринкова вартість автомобіля з урахуванням зносу складає 90174 грн.Відповідно до висновку експерта № 2564 від 10.12.2011 р. на підставі виявлених дефектів відновлення автомобіля неможливе. Враховуючи те, що неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки марки «Опель» моделі «Астра», н/з НОМЕР_6 дорівнює ринковій вартості колісно-транспортних засобів на момент пошкодження, тобто становить 90174 грн.Таким чином, позивачка ОСОБА_5 зазнала збитків, завданих майну потерпілого, на суму 90174 грн.

11.09.2011 р. між відповідачем ОСОБА_2 та ТДВ СК «Плюс» було укладено договір (поліс № АА /6707648) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ТДВ СК « Плюс» від 11.09.2011 р. ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого (на одного потерпілого), не повинен перевищувати 50000 грн. та 100000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний виплатити позивачці (потерпілій) ОСОБА_1 суму, що перевищує ліміт відповідальності страховика у розмірі 40674 грн. за шкоду, заподіяну майну потерпілої, а ТДВ СК «Плюс» в свою чергу відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку шкоду, завдану майну, в сумі 49500 грн. за мінусом франшизи в розмірі 500 грн.

Окрім того, у зв'язку із смертю потерпілого ОСОБА_4, страховик ТДВ СК «Плюс» відповідно до полісу № АА /6707648 повинен відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, у розмірі 100000 грн.

Відповідач до сьогоднішнього дня не відшкодував позивачці збитки, завдані злочином, та не висловлює бажання їх відшкодовувати в подальшому.

На момент смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті ДТП, позивачка була пенсіонеркою та перебувала на його утриманні, що підтверджується її пенсійним посвідченням.На момент смерті ОСОБА_4 був пенсіонером та згідно довідки управління Пенсійного фонду у м. Ужгороді Закарпатської області від 07.03.2014 р. № 3336/07 розмір пенсії, яку отримував потерпілій ОСОБА_4, складав 2699.65 грн. Виходячи з цього, відповідач зобов'язаний відшкодовувати завдану позивачці шкоду в сумі 1349.82 грн. на місяць (2699.65 грн. / 2) довічно.

Відповідно до накладної від 14.09.2013 р. позивачка понесла витрати на спорудження надгробного пам'ятника у сумі 11010 грн., а саме: пам'ятник з трояндами - 5500 грн., художнє оформлення - 750 грн., накривна плита - 1100 грн., поліровані дошки - 200 грн., ваза чорна - 260 грн. установка - 1650 грн., дорога - 250 грн., обкладення плиткою - 1300 грн.

Окрім того, позивачці, як потерпілій, була заподіяна моральна шкода. Унаслідок неправомірних та протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у самому факті смерті її чоловіка, з яким прожила тридцять три роки у шлюбі, який був її опорою у житті та допомагав в усіх труднощах. Позивачка тепер відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт від смерті чоловіка. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення свого здоров'я, яке погіршилося у зв'язку із раптовою, неочікуваною та безглуздою смертю рідної людини. З вини відповідача позивачка залишилися самотньою на старості літ.Таким чином, внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, його суспільно небезпечним діянням ОСОБА_5 завдано майнової та моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 не бажає в добровільному порядку відшкодувати в повному обсязі завдані ним збитки, а тому за захистом своїх порушених прав позивачка змушена звертатися до суду. Лише у ході апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 відшкодував потерпілій 3200 грн., чим самим намагався пом'якшити собі міру покарання за скоєний злочин. Розписка на дану суму знаходиться у засудженого.

Просила: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду на суму 37474 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в сумі 100000 грн.; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану смертю її чоловіка ОСОБА_4 в сумі по 1349.82 грн. щомісяця довічно; стягнути зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 11010 грн.; стягнути з ТДВ СК «Плюс» на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну майну потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 49500 грн.; стягнути з ТДВ СК «Плюс» на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, а саме у зв'язку із смертю ОСОБА_4 у розмірі 100000 грн.

Ухвалою суду від 07 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ТДВ СК «Плюс» про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 37474 грн., залишено без розгляду (а.с. 64).

Позивачка та її адвокат в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просять стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки моральну (немайнову) шкоду в сумі 100000 грн., шкоду, завдану смертю її чоловіка ОСОБА_4 в сумі по 1349.82 грн. щомісяця довічно, витрати на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 11010 грн., а також стягнути з ТДВ СК «Плюс» на користь позивачки шкоду, заподіяну майну потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 49500 грн. та стягнути з ТДВ СК «Плюс» на її користь шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, а саме у зв'язку із смертю ОСОБА_4 у розмірі 100000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Проти задоволення позовних вимог в частинні стягнення з нього на користь позивачки шкоди, завданої смертю її чоловіка ОСОБА_4 в сумі по 1349.82 грн. щомісяця довічно заперечив повністю. Згідний відшкодувати позивачці 5000 грн. моральної шкоди та 3000-4000 грн. витрат на спорудження надгробного пам'ятника, так як ним надавалося родині загиблого на поховання 4500 грн., однак відповідних підтверджуючих документів він не має. На даний час він безробітний, хворіє та по мірі можливості буде відшкодовувати позивачці завдану шкоду.

Представник відповідача ТДВ СК «Провідна» в судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 21 жовтня 2011 року, близько 15 год. 45 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Шеврове Лачетті» номерний знак НОМЕР_16 по вул. Анкудінова в м. Ужгороді, рухаючись в напрямку перехрестя вулиць Станційна - проспект Свободи - Залізнична, порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 «б», 2.10, 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з попереду їдучим автомобілем марки «ВАЗ-2103», номерний знак НОМЕР_8, під керуванням ОСОБА_6, і який внаслідок наданого йому прискорення допустив зіткнення з попереду їдучим автомобілем марки «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_9, під керуванням ОСОБА_7, далі автомобіль «ВАЗ-2103» під керуванням ОСОБА_6 відкинуло на смугу зустрічного руху, де він зіткнувся із припаркованим на краю зустрічної смуги руху автомобілем марки «Міцубісі Лансер», номерний знак НОМЕР_10, а ОСОБА_2 не вживши заходів до негайної зупинки керованого ним автомобіля і не залишившись на місці події, не зупиняючись, продовжив рух, проїхавши перехрестя вулиць Станційна - проспект Свободи - Залізнична, виїхав на вул. Залізничну, перетнувши смугу зустрічну руху знову допустив зіткнення, а саме з припаркованими на краю проїзної частини дороги зліва з автомобілями марки «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_11, у якому знаходився водій ОСОБА_4 та з автомобілем «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_12.

В свою чергу внаслідок цього зіткнення автомобіль марки «ВАЗ-21099» номерний знак НОМЕР_12 від отриманого удару та прискорення відкинуло на автомобіль марки «ВАЗ 2104», номерний знак НОМЕР_14, а останній по інерції змістився убік та зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_15.

В результаті зіткнення водій автомобіля марки «Опель Астра», номерний знак НОМЕР_11 ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні.

Потерпілим у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнано позивачку ОСОБА_1, яка є дружиною померлого ОСОБА_4, цивільний позов якої згідно вироку суду залишено без розгляду (а.с. 11-15).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року вирок Ужгородського міськрайонного від 21 липня 2015 року щодо призначеної міри покарання ОСОБА_2 скасовано (а.с. 8-10).

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржувалася. Таким чином, в решті вказаний вирок набрав законну силу після перегляду його апеляційним судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_2 пов'язана з експлуатацією транспортного засобу марки «Шеврове Лачетті», н/з НОМЕР_16 була застрахована в ТДВ СК «Плюс», що стверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6707648 від 11 вересня 2011 року (а.с. 19).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 своєчасно заявлено у страхову компанію про настання страхового випадку, який стався 20 жовтня 2014 року з участю застрахованого автомобіля та подано документи на відшкодування збитків потерпілій стороні, що стверджується заявою-повідомленням (від страхувальника) (а.с. 55).

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6707648 від 11 вересня 2011 року обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної майну в розмірі 50000 грн. та шкоди, заподіяної життю і здоров'ю (на одного потерпілого) в розмірі 100000 грн. несе ТДВ СК «Плюс». Розмір франшизи за даним полісом становить 500 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 16 ЦК України).

Згідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, у редакції який діяв з 14 серпня 2011 року та був чинним на день укладення полісу (далі - Закон № 1961-IV),шкода, заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 12 Закону № 1961-IV передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Згідно з висновком експерта № 2564 від 10 грудня 2011 року, ринкова вартість транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Опель» моделі «Астра», реєстраційний номер НОМЕР_6 станом цін на 21.10.2011 р., як транспортного засобу з урахуванням ознак його амортизації може становити 90174 грн. Враховуючи, що неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Опель» моделі «Астра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 визначається такою, дорівнює ринковій вартості КТЗ (згідно п.п. 8.2 в, методики, якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника), тобто становить 90174 грн. (а.с. 20-23).

Враховуючи ліміт відповідальності страховика за страховим договором та встановивши, що шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20 жовтня 2014 року, покриваються за рахунок страхової компанії, суд приходить до висновку, що належним способом захисту майнового права позивачки є відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 49500 грн. (за мінусом франшизи у розмірі 500 грн.) безпосередньо страховиком. А тому, з відповідача ТДВ СК «Плюс» на користь позивачки слід стягнути 49500 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 були понесені витрати на спорудження надгробного пам'ятника ОСОБА_4 у загальній сумі 11010 грн. з яких: пам'ятник з трояндами - 5500 грн.: художнє оформлення - 750 грн.; накривна плита - 1100 грн.; поліровані дошки - 200 грн.; ваза чорна - 260 грн.; установка - 1650 грн.; дорога - 250 грн.; обкладення плиткою - 1300 грн. (а.с. 17).

За таких обставин, позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь 11010 грн. у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-IV).

У відповідності до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 3 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до положень ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновителям), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у заподіяні їй душевних страждань, що викликані втратою чоловіка. Факт смерті це психологічний стрес, моральні переживання, позивачка змушена змінити спосіб свого життя, оскільки попередній стан не може бути відновлений, пристосуватися до того, що не матиме допомоги чоловіка, як фізичної, так і моральної підтримки.

Згідно роз'яснень в пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. При визначенні моральної шкоди суд з'ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв'язку з наслідками, що настали.

Як зазначено вище, життя людини в Україні визнається найвищою соціальною цінністю. Воно немає і не може мати конкретно визначеної оцінки у вартісному виразі.

Беручи до уваги, що дії ОСОБА_2 знаходилися в причинному зв'язку з тим, що ОСОБА_1 зазнала значних душевних страждань, що потягло за собою порушення нормальних життєвих зв'язків, приймаючи до уваги глибину та тривалість моральних страждань позивачки пов'язаних з непоправною втратою чоловіка, та враховуючи вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає, що завдана позивачці моральна шкода внаслідок душевних страждань підлягає до часткового задоволення на суму 90000 грн., оскільки цей розмір, на думку суду, буде відповідати спричиненій позивачці моральній шкоді, та у відповідності до Закону № 1961-IV в межах встановленого ліміту в розмірі 5000 грн. (100000 грн. х 5 %) позивачці повинно сплатити ТДВ СК «Плюс», інша частина в розмірі 85000 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь шкоду, завдану смертю чоловіка ОСОБА_4 в сумі по 1349.82 грн. щомісяця довічно, а також стягнути з відповідача ТДВ СК «Плюс» на її користь шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, а саме у зв'язку із смертю ОСОБА_4 у розмірі 100000 грн.

Щодо зазначених вимог позивачки суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно пунктів 27.1, 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, непрацездатна особа, що претендує на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, має надати належні докази того, що вона дійсно перебувала на утриманні. Перебування на утриманні означає, що за рахунок коштів померлого особа отримувала більшу частину засобів для існування. Якщо ж ця частина є меншою, то особа не може вважатись такою, що перебувала на утриманні померлого, оскільки за таких умов вона одержувала не утримання, а допомогу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_1 на день смерті чоловіка досягла пенсійного віку, установленого законом, що стверджується її пенсійним посвідченням. При цьому позивачкою не надано жодних належних доказів того, що вона перебувала на утриманні померлого чоловіка, зокрема, доказів, що за рахунок коштів померлого чоловіка вона отримувала більшу частину засобів для існування.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у задоволенні цих позовних вимог позивачки слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду: позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється у розмірі 0.4 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

За огляду на викладене, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави до спеціального фонду Держаного бюджету України 974.4 грн. судового збору (487.2 за вимогу немайнового характеру + 487.2 за вимогу майнового характеру = 974.4), а з відповідача ТДВ СК «Плюс» - 982.2 грн. судового збору (487.2 за вимогу немайнового характеру + 495 за вимогу майнового характеру = 982.2), пропорційно до задоволених частин вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1168, 1194, 1200 ЦК України, ст.ст. 12, 22, 27, 28, 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 85000 (вісімдесят п'ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11010 (одинадцять тисяч десть) гривень у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Плюс» на користь ОСОБА_1 5000 (п'ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Плюс» на користь ОСОБА_1 49500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) гривень майнової шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Держаного бюджету України 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Плюс» до спеціального фонду Держаного бюджету України 982 (дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.