АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/766/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1823/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.

при секретарі Дубовій М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/1823/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

21.04.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів (стягнення коштів, повернення депозиту). В обґрунтування вимог позивачка вказувала, що 31.10.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300131/126368/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» строком на 3 міс. в іноземній валюті. На виконання умов даного договору нею було внесено кошти на депозитний договір № 300131/126368/3-14 в сумі 2070 доларів США. Не бажаючи в подальшому продовжувати дію Договору, 31.10.2014 року позивачкою було подано до відділення банку № 68 заяву про повернення 31.01.2015 року вкладу, згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) № 300131/126368/3-14 від 31.10.2014 року. На суму вкладу банком нараховано проценти за користування ним в сумі 45,54 доларів США. Проте 16.02.2015 року відповідачем було повернуто ОСОБА_1 частку вкладу в розмірі 100 доларів США, а решту суму вкладу банк відмовився повертати в добровільному порядку. Сума вкладу та процентів нарахованих по ньому, які банк станом 07.07.2015 року їй не виплатив, становить - 2 015, 52 США, тому позивач просила стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму вкладу та нарахованих процентів (відсотків) в розмірі 2 015,52 доларів США, відповідно до договору №300131/126368/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 міс. в іноземній валюті від 31.10.2014 року та стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати передбачені ст.84 ЦПК України.

07.07.2015 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. В обгрунтування вказувала, що окрім договору банківського строкового вкладу (депозиту) №

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Гаврищук Л.П. Справа №22ц/792/1823/15

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 19

27300131/126368/3-14 від 31.10.2014 року, між нею та відповідачем 18.08.2014 року було укладено Договір № 300131/98586/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» на строк з 18.08.2014 року по 23.08.2015 року. На виконання умов договору нею 18.08.2014 року відповідно до меморіального валютного ордеру № 43134 внесено банківський метал. Умовами договору передбачено право клієнта надострокове повернення вкладу, тому вона 20.04.2015 року подала до відділення банку № 68 заяву про повернення їй 06.05.2015 року банківського вкладу у сумі 3,22 унцій золота, однак банк відмовився достроково повернути їй золото. Тому позивач просила стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь банківський метал Золото загальною вагою 100 грам або 3,22 тройських унцій металу, відповідно до договору № 300131/98586/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 18.08.2014 року (а.с.43-46)

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 за договором від 30.10.2014 року №300131/126368/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті суму вкладу в розмірі 2015 доларів США 52 центи. Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видати ОСОБА_1 з поточного рахунку НОМЕР_1 банківський вклад (депозит) з нарахованими відсотками в банківському металі - золото вагою 100 грам або 3,22 тройських унцій металу за договором від 18.08.2014 року за №300131/98586/370 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий». Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 246, 88 грн. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу розмірі 5 000, 00 грн.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням вимог чинного законодавства. Посилається на порушення судом вимог п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України, згідно яких суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що розгляд справи відбувся у відсутності представника відповідача, суд повинен був ухвалити заочне рішення по справі, оскільки для його оскарження законом передбачений специфічний порядок для відповідача, який, у свою чергу був позбавлений змоги таким скористатись внаслідок недотримання судом вищезазначених норм процесуального права. І загалом оскаржуване рішення було ухвалене судом без належного дослідження всіх доказів, які мають значення по справі, оскільки до уваги було взято тільки розрахунки подані позивачем, що ставить під сумнів їх правильність. Представник відповідача не був присутній при розгляді справи по суті, а тому не мав можливості подати контр-розрахунки залишку депозитних коштів та інші докази. Апелянт також зазначає, що, стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу, суд в рішенні не навів доказів про те, що представник позивача є адвокатом або фахівцем у галузі права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства. вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належними чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Частиною першою статті 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи видно, що вперше справа була призначена до судового розгляду на 13.05.2015 року, однак у зв'язку із подачею відповідачем апеляційної скарги на ухвалу судді від 22.04.2015 року про відкриття провадження у даній цивільній справі розгляд справи не відбувся (а.с.17)

Ухвалою апеляційного суду від 04.06.2015 року апеляційна скарга АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу судді про відкриття провадження у справі була відхилена.

Після повернення справи до суду першої інстанції судовий розгляд було призначено на 07.07.2015 року, про що сторони були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, тому суд першої інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.169 ЦПК України обґрунтовано відклав розгляд справи на 22.07.2015 року, про що сторони були оповіщені в установленому порядку. Обставини щодо належного повідомлення сторін про час і місце судового розгляду підтверджуються наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.40-41,51-53)

В судове засідання 22.07.2015 року представник відповідача не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України правомірно постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності представника відповідача і вирішив справу за наявності у ній даних та доказів.

Посилання апелянта на те, що суд в такому випадку зобов'язаний був провести заочний розгляд справи, не є підставними, оскільки згідно ч.1 ст.224 ЦПК України внесення пропозиції щодо проведення заочного розгляду є правом суду, а не обов'язком. Окрім цього, від позивача не надходило клопотання про проведення заочного розгляду.

З наведених обставин убачається, що відповідач не був позбавлений права приймати участь в судовому засіданні через свого представника, подавати заперечення проти позову, надавати суду докази, однак цим правом не скористався.

Вирішуючи справа за наявності у ній даних та доказів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про підставність та доведеність позовних вимог ОСОБА_1

Встановлено і ці обставини ніким не оспорюються, що відповідно до Договору № 300131/126368/14-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Класік" на 3 місяці в іноземній валюті, який укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 31.10.2014 року, ОСОБА_1 внесла кошти на депозитний рахунок НОМЕР_2 в сумі 2070 доларів США, а банк зобов'язувався за час користування коштами Вкладу (з 31.10.2014 року по 01.01.2015 року) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 проценти за ставкою 10,50 річних. Виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку одночасно з поверненням суми вкладу (а.с.4-5)

18.08.2014 року між сторонами було укладено Договір № 300131/98586/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий», згідно умов якого ОСОБА_1 згідно меморіального валютного ордеру № 43134 від 18.08.2014 року внесла на депозитний рахунок НОМЕР_1 банківський метал загальною вагою 100 грам або 3,22 тройськиих унцій металу на строк з 18.08.2014 року по 23.08.2015 року. Умовами договору передбачено право клієнта на дострокове повернення вкладу, у зв'язку із чим клієнт зобов'язаний повідомити банк не менше ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання цього договору (а.с.47-49)

31.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Банку із письмовою заявою про повернення їй 31.01.2015 року банківський вклад в сумі 2070.00 долари США згідно Договору № 300131/126368/14-14 від 31.10.2014 року (а.с.3)

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою заявою про дострокове повернення вкладу згідно Договору № 300131/98586/370-14 від 18.08.2014 року, вказавши передбачувану дату - 06 травня 2015 року (а.с.50)

Відповідно до виписок по особовому рахунку за період з 07.07.2015 року по 07.07.2015 року, виданих АТ „Банк"Фінанси та кредит" від 07.07.2015 року, рахується залишок на депозитному рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, в сумі 2 015,52 долари США, а на депозитному рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 залишок золота 3,22 унцій (а.с.60-61)

Наведене свідчить, що на час розгляду справи судом, банк не повернув всіх належних позивачці коштів та золота згідно з умовами укладених між ними депозитних договорів, і розмір невиплачених сум та неповернутого золота підтверджується не розрахунками позивачки, як вказує апелянт, а відповідними банківськими документами, якими є виписки по особовому рахунку ОСОБА_1

Частинами 1 та 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.47 та п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 20.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ) або іншим фахівцем в галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,45,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-УІ „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги по конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів) зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи видно, що правову допомогу по даній цивільній справі як в суді так і поза судовим засіданням надавав фахівець в галузі права ОСОБА_4, з яким 20.04.2015 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги, а 22.07.2015 року надала ОСОБА_4 довіреність на представництво її інтересів в суді (а.с.55-58)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа - підприємець за основним видом економічної діяльності - діяльність у сфері права, має диплом спеціаліста за кваліфікацією - юрист (а.с.56-57)

Згідно приходного касового ордера №48/15 від 22.07.2015 року ОСОБА_1 оплатила ОСОБА_4 за надання правових послуг у даній справі 5 000 грн. На обгрунтування цієї суми позивачем та її представником надано перелік виконаних представником дій , пов'язаних із наданням позивачці правової допомоги, кількість затраченого часу по кожній із дій та розрахунок витрат на правову допомогу відповідно до Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-УІ „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (а.с.63)

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів визнає, що питання про відшкодування позивачці витрат на правову допомогу вирішено судом першої інстанції з дотриманням вимог закону.

Оскільки обставини, які б давали підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні, тому колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн