АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6079/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 640/4037/15-ц Губська Я.В.
Категорія:договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення грошових сум,-

ВСТАНОВИЛА:

04.03.2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень позовних, вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму за період з 14.02.2012 року по 06.04.2015 року в сумі 1633043 грн., з яких 1291572,76 грн. індекс інфляції та 341470,24 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Вказані вимоги, з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦПК України, обгрунтовавав тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2011 року було задоволено позов АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3618949,96 грн. 19.03.2012 року Київським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення. 11.03.2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документа, однак на сьогоднішній день зобов'язання ОСОБА_3 по сплати грошових коштів позивачу в розмірі 3618949,96 грн. невиконане.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 08 липня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», задоволені частково. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму грошових коштів в розмірі 1627391, 49 грн., з яких :1291572,76 грн. індекс інфляції, 335818,73 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 04.03.2012 року по 06.04.2015 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що при ухваленні рішення суд не звернув уваги що між сторонами був укладений договір позики в іноземній валюті, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише гривня , тоді як кредитний договір між сторонами було укладено в доларах США, а суд в рішенні не навів доводів в обгрунтування висновків , що рішення Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2011 року є окремим зобов»язанням відповідача. Крім того, зазначає, що 3% річних не підлягає стягненню, оскільки договором встановлений інший розмір відсотків , а укладений між сторонами кредитний договір свою дію не припинив оскільки за вказаним кредитним договором кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлений сторонами до 15.09.2028 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вказані позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на його користь позивача 1291572,76 грн. індексу інфляції, 335818,73 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 04.03.2012 року по 06.04.2015 року, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем позовних вимог в цій частині.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Київського районного суду м.Харкова віл 09.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 .02.2012 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 3618949,96 грн. ( а.с.13-16).

Як свідчить вказане рішення суду першої інстанції від 09.12.2011 року зазначена заборгованість виникла у відповідача на підставі укладеного між сторонами19.09.2008 року кредитного договору № 837/18-27/36/8-482 , відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 380932,97 доларів США зі сплатою 14 % річних з щомісячним погашенням кредиту в розмірі 1437,00 доларів США та кінцевим повернення основної заборгованості до 15.09.2028 року .

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 19.03.2012 року Київським районним судом м Харкова видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 09.12.2011 року та стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБСР «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 3618949,96 грн., по якому 19.03.2012 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа від 19.03.2012 року , однак вказана грошова сума до теперішнього часу відповідачем не сплачена (а с. 17-19).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу.

В абз. 1, 2 п.17, роз»ясень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов»язання припиняються із підстав, передбачених договором або законом ( ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави,зокрема зазначені в ст.ст. 599-601 ,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору,не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України , оскільки зобов»язання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав встановленого зазначеним кредитним договором грошового зобов»язання, то суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку щодо права позивача у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 335818,73 грн. за період з 04.03.2012 року по 06.04.2015 року.

При цьому судова колегія вважає безпідставними викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо відсутності таких підстав для стягнення з відповідача 3% річних, оскільки доказів, які б свідчили ,що укладеним між сторонами зазначеним вище кредитним договором передбачений інших відсоток річних , у зв»язку з простроченням відповідачем зазначеного грошового зобов»язання, відповідач суду не надав.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

Між тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1291572,76 грн. індексу інфляції за період з 04.03.2012 року по 06.04.2015 року. виходячи з наступного

За змістом, стаття 625 ЦК регулює зобов»язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов»язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення. При цьому з рішення суду зобов»язальні правовідносини не виникають , оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність та зобов»язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства ( ст. 11 ЦК України ).

Як передбачено нормами Закону України від 03.07.1991 року № 1282-х11 «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції -це показник ,що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті-гривні. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня , а не іноземна валюта , яка була предметом договору, тому ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначено у гривні.

Таким чином, ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов»язання , а не на невиконання судового рішення. Прийняття рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті, не змінює природу грошового зобов»язання як такого,що визначено в іноземній валюті і не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки ж між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, то суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин положення закону, який регулює порядок оплати боргу , визначеного договором у гривні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню , як таке, що ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням зазначених норм матеріального права ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням в цій частині нового рішення, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині та визначеного судом першої інстанції загального розміру стягнення , з зазначених вище підстав.

Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні,на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні який позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір ,(наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні та зменшенню розміру стягнутих з з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору до 936, 92 грн., з урахуванням ,що позовні вимоги позивача задовольняються в 3,9 частини від заявлених ним позовних вимог.

Оскільки ж апеляційна скарга відповідача, в особі його представника, підлягає частковому задоволенню та ним сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції в розмірі 1827,00 грн., то з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті вказаного судового збору в сумі 372, 86 грн. (1827,00 грн.:3,9 частин позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218, 88 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Змінити рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 липня 2015 року, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» індексу інфляції за період з 04 лютого 2012 року по 06 квітня 2015 року в сумі 1291572,76 грн. та загального розміру стягнення в сумі 1627391, 49 грн.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрат по сплаті судового збору до 936,92 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 372, 86 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :