Справа № 362/4640/14ц Головуючий у І інстанції Лебідь- Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/1604/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько
Категорія 38 04.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Гребінківська державна нотаріальна контора Васильківського району Київської області про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання договору дарування частково недійсним ,визнання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування,-

встановила:

у вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Після смерті батька відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління житловим будинком, був зареєстрований у вказаному будинку, здійснював постійний догляд за батьком під час хвороби, поховавши його за власний рахунок, встановив пам»ятник на кладовищі, користується речами спадкодавця, обробляє земельну ділянку, що знаходиться біля житлового будинку, проводить поточні ремонтні роботи будинку.

Заяви до нотаріальної контори позивач не подавав, вважаючи, що фактичне прийняття спадщини є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину в будь-який термін, а також через перебування його у хворобливому стані 15 серпня 2001 року та 30 вересня 2001 року.

Звернувшись 27 травня 2014 року до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та дізнався про те, що 12 грудня 2001 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно, вказавши про відсутність інших спадкоємців, а також про відсутність доказів факту прийняття ним спадщини.

Також зазначив, що у травні 2014 року йому стало відомо про оформлення 17 липня 2009 року ОСОБА_5 договору дарування належного останній майна, до складу якого входить і спірне спадкове майно, на ОСОБА_3

Вважаючи свідоцтво про право на спадщину, видане 12 грудня 2001 року на ім»я ОСОБА_5 недійсним, договір дарування від 17 липня 2009 року на ім»я ОСОБА_3 частково недійсним, позивач просив суд визначити йому тримісячний строк для прийняття спадщини та визнати за ним право власності на спадкове майно, шляхом задоволення заявленого ним позову в повному обсязі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вказав, що рішення незаконне та необґрунтоване, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Обґрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що він здійснював постійний догляд за батьком під час хвороби, поховав останнього за власний рахунок, встановив пам»ятник на кладовищі після смерті батька, позивач фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління житловим будинком, користувався речами спадкодавця, обробляв земельну ділянку, що знаходиться біля житлового будинку, проводив ремонтні роботи будинку та доглядаючи за ним, а також будучи зареєстрованим у вказаному будинку.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Також ч.4 ст.10 ЦПК України, передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57,60 ЦПК України.

Згідно з ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, за ч.4 ст.60 ЦПК України, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.ч.1,3,4 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, як і встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 25 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 21, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім»ї ОСОБА_5 та ОСОБА_2, дітьми яких є також ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що визнано сторонами, а тому, в силу ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лосятин Васильківського району Київської області помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 25 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного правління юстиції Київської області, актовий запис № 9.

30 травня 2014 року постановою державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області вих. №41102/31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 майно в у зв»язку із відсутністю доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковий майном та пропущенням строку прийняття спадщини.

Як вбачається із спадкової справи №344/2001 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 11 грудня 2001 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 отримати належні тій спадкові права про що видала довіреність, посвідчену 11 грудня 2001 року секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області. 12 грудня 2001 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Гребінківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, розташованої в с. Лосятин Васильківського району Київської області, про що 12 грудня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №6889.

24 жовтня 2005 року до Гребінківської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески з відповідними відсотками та компенсацією, про що 24 жовтня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №3784.

25 квітня 2007 року до Гребінківської державної нотаріальної контори на підставі довіреності, посвідченої Лосятинською сільською радою Васильківського району 28 березня 2007 року, реєстровий №11, звернулася ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини та видачі на ім»я ОСОБА_2 свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частину будинку та свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. При цьому, в заяві зазначено про відсутність інших спадкоємців окрім ОСОБА_2

25 квітня 2007 року державним нотаріусом Гребінківською державної нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, зареєстроване в реєстрі за №1-1344, та свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-1347, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

18 травня 2007 року державним нотаріусом Гребінківською державної нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-1708, на земельну ділянку площею 0,656га., розташовану в АДРЕСА_1. (а.с.123-152).

17 липня 2009 року ОСОБА_2 подарувала, ОСОБА_3 прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,4060га., кадастровий №:01:002:0004, та земельну ділянку площею 0,2500га., кадастровий №:01:002:0005, розташовані в АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування житлового будинку, зареєстрованим в реєстрі за №2-1800; договором дарування земельної ділянки, зареєстрованим в реєстрі за №2-1806 та договором дарування земельної ділянки, зареєстрованим в реєстрі за №2-1803, посвідченими державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області (а.с.173-176).

У відповідності до довідки Лосятинської сільської ради Васильківського району №163 від 28 березня 2007 року наданої для пред»явлення за місцем вимоги та відповіді Лосятинської сільської ради Васильківського району №110 від 22 травня 2014 року на адвокатський запит, в житловому будинку АДРЕСА_1 починаючи з 10 лютого 1928 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований померлий ОСОБА_5 та починаючи з 03 травня 1933 року та по час надання відповіді лише відповідачка - ОСОБА_2

Позивач зареєстрований у будинку з 18 червня 2012 року на півроку за договором найму. Даних про те, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою та будинком по АДРЕСА_1, та, що здійснював поховання батька за власні кошти сільській раді невідомо.

По господарської книги №2 на 2011-2015 роки Лосятинської сільської ради вбачається, що власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, в ньому зареєстровані ОСОБА_2 - мати та ОСОБА_1, дату та підставу реєстрації якого з наданої останнім копії книги встановити неможливо.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення встановлено, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до ОСОБА_3 про надання йому дозволу на тимчасову реєстрацію в належному їй будинку АДРЕСА_1 без будь-яких претензій на вселення та проживання в ньому, з метою налагоджування свого особистого життя та працевлаштування, на підставі якої 18 червня 2012 року між останніми було укладено договір найму житлового приміщення строком на шість місяців, які фактично закінчилася 19 грудня 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції, залишено без змін.

Як вбачається із довідки Лосятинської сільської ради від 17 грудня 2014 року №676, позивач по справі знятий з реєстрації в АДРЕСА_1 згідно рішення суду. ОСОБА_2 1933 року народження зареєстрована одна за вказаною адресою. Власником будинку є ОСОБА_3

Згідно книги запису викликів лікаря додому Ковалівської амбулаторії ЗП-СМ, медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1, журналу реєстрації довідок Ковалівської амбулаторії ЗП-СМ 2014 рік, станом на 15 серпня 2001 року, 30 вересня 2001 року ОСОБА_1 проживав в с. Устимівка, пров. Шкільний.

Тобто вказане спростовує доводи позивача щодо фактичного прийняття у визначений законодавством шестимісячний строк спадщини, шляхом управління та володіння спадковим майном, а саме проживання разом з спадкодавцем до дня його смерті та після.

Позивачем не надано суду належних доказів здійснення ним поховання батька та встановлення на кладовищі пам»ятника, як і здійснення капітального ремонту спадкового будинку.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 надано товарні чеки, видаткові накладні та комерційні пропозиції щодо закупівлі будівельних матеріалів для ремонту будинку, що спростовує покази позивача про те, що він за особисті кошти проводив поточний ремонт спірного будинку (а.с.50-53).

Згідно ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: - якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За ч.2 ст.549 ЦК Української РСР, значені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відповідності до роз»яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР, то при вирішенні справи, зокрема щодо положень спадкування, суд керується нормами цього Кодексу та іншого законодавства, що діяло на момент виникнення цих правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 протягом шести місяців починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, до державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, заяви про її прийняття не подавав.

Доказів про те, що позивач після смерті батька, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом шести місяців вступив у володіння та управління спадковим майном, останнім не подано.

Причини пропуску позивачем строку є неповажними, оскільки стаціонарне лікування останнього ним не підтверджено, а надані документи містять рекомендації щодо амбулаторного лікування хворого, то суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Таким чином доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин не є обґрунтованими.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді