Справа № 448/1775/14 Головуючий у 1 інстанції: Стецик Я.Є.
Провадження № 22-ц/783/2091/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю боржника ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Мостиського районного управління юстиції Ціжман Олени Станіславівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

встановила:

26 грудня 2014 року державний виконавець ВДВС Мостиського РУЮ Ціжман О.С. звернувся в суд з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції перебувають постанови Чернівецької митниці Міністерства доходів і зборів України в справі про порушення митних правил №0261/40803/14 від 23.04.2014 р. та Житомирської митниці Міністерства доходів і зборів України в справі про порушення митних правил №0220/101000001/2014 від 10.09.2014 р. про стягнення з боржника ОСОБА_2 в дохід держави штрафів на загальну суму 17000грн. Зважаючи на те, що боржник добровільне не виконує зобов'язання, просив задовольнити подання.

Оскаржуваною ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 26.12.2014 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительку АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України без вилучення паспортного документа до моменту фактичного виконання в повному обсязі зобов"язань, покладених на неї постановою заступника начальника Чернівецької митниці Міндоходів в справі про порушення митних правил №0261/40803/14 від 23.04.2014 р. та постановою в.о. начальника Житомирської митниці Міндоходів в справі про порушення митних правил № 0220/101000001/2014 від 10.09.2014 р., про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави штрафів на загальну суму 17000 грн.

Виконання даної ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2, вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що в межах виконавчого провадження надавала державному виконавцю відповідні документи та довідки, які підтверджують тимчасову неможливість виконання зобов'язання зі сплати штрафу, зокрема надала довідку про те, що тимчасово не працює та перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не пройшов рік з часу смерті батька.

Також, звертала увагу державного виконавця на те, що з січня 2015 року почне сплачувати штраф, оскільки має намір влаштуватись на роботу.

Суд, задовольняючи подання державного виконавця вказав, що наявність заборгованості зі сплати штрафів є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України, при цьому, апелянт посилаючись на правові позиції висловлені Верховним Судом України у відповідних ухвалах вважає, що ні подання, ні матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження факту ухилення від виконання зобов'язань.

Крім цього, суд першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження та не взяв до уваги те, що кошти необхідні для виконання зобов'язань вона зможе заробити, в тому числі, за кордоном.

Просить скасувати ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року.

Боржник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Представник ВДВС Мостиського РУЮ, будучи повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 45), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника ВДВС.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи подання, районний суд виходив з того, що боржник у встановлені законодавством строки в добровільному порядку не виконує постанов посадових осіб митних органів, за досить тривалий період часу не вчинила жодних дій в погашення заборгованості перед стягувачем, чим злісно ухиляється від виконання зобов"язань, оскільки є працездатною та може бути працевлаштованою на будь-яку некваліфіковану роботу, отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку. Таку поведінку боржника суд розцінив як злісне ухилення від виконання зобов"язань.

Крім цього, зазначив, що така може виїхати за межі території України і це може утруднити або унеможливити виконання зазначених рішень, а тому її слід тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження №43500753 та № 44941919 щодо примусового виконання постанови заступника начальника Чернівецької митниці Міндоходів України в справі про порушення митних правил №0261/40803/14 від 23.04.2014р., якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 469 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п"ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., а також постанови в.о. начальника Житомирської митниці Міндоходів в справі про порушення митних правил №0220/101000001/2014 від 10.09.2014 р., якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушень митних правил, передбачених ч. 2 ст. 469, ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п"ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с. 5-8).

Заяви про примусове виконання постанов подані 28.05.2014 р. та 02.10.2014 р. відповідно, постановами державного виконавця відділу ДВС Мостиського РУЮ Ціжман О.С. від 02.06.2014 року та 07.10.2014 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання згаданих документів. (а.с. 9, 10).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно із п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Скориставшись наданими йому законом повноваженнями, державний виконавець звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2, як боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання останньою своїх зобов"язань (а.с. 1-4).

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Із запитів державного виконавця та відповідей на них вбачається, що інформація про наявність у боржника зареєстрованих речових прав на нерухоме та рухоме майно, транспортні засоби, пенсія, вклади у банках відсутня (а.с. 13-17).

Державний виконавець, при виході за адресою місця проживання боржника, вказаною у виконавчому провадженні, склав акт від 24.09.2014 року про те, що майна, належного боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності, не виявлено (а.с. 18).

В свою чергу, в поясненні на ім"я начальника ВДВС від 25 вересня 2014 року боржник ОСОБА_2 повідомила, що на даний час не працює та перебуває на утриманні бабусі, з моменту працевлаштування зобов'язалась повідомити виконавчу службу (а.с. 21).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені у ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено, що боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, до подання не долучено жодних доказів, з яких можливо було б зробити беззаперечний висновок, чи дійсно мало місце ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає в тому, що він вчиняє будь-які свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні при тому, що виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. Відсутні такі відомості й в змісті подання.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням боржника про те, що на даний момент вона ніде не працює, перебуває на утриманні в бабусі, а також не навів в оскаржуваній постанові доказів того, що боржник умисно не виконує обов"язки, передбачені у ч. 6 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження", при цьому сама по собі наявність заборгованості не може вважатися такою, що підтверджує вину боржника в несплаті сум та ухиленні від виконання виконавчого документу.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України ґрунтується лише на повідомленнях реєструючих органів про відсутність у боржника майна. Будь-які письмові докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, в матеріалах справи відсутні.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, а лише вважав достатньою підставою для задоволення подання невиконання боржником своїх зобов'язань за рішеннями посадових осіб митних органів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Мостиського районного управління юстиції Ціжман Олени Станіславівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин