Справа № 442/8351/14 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2579/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Жукровської Х.І.,

позивача ОСОБА_1., його представника ОСОБА_2. та директора Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» Довгополого В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Атомпрофоздоровниця», Філія АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», третя особа Директор Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» ОСОБА_3 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Атомпрофоздоровниця», Філія АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», третя особа Директор Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» ОСОБА_3 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2014 року по день прийняття рішення.

Свій позов обґрунтовує тим, що з 1996 року він працював у Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» водієм 1-го класу. 22 липня 2014 року наказом директора підприємства за №05 його було звільнено з роботи з 30 вересня 2014 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважає звільнення незаконним, оскільки згідно штатного розпису філії залишалась посада водія на 0,5 ставки, яку обіймав інший працівник перед яким він мав перевагу за стажем роботи та як ліквідатор наслідків Чорнобильської катастрофи і інвалід 3-ої групи. Крім того, йому не було запропоновано інших посад, утворених після 1 жовтня 2014 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Атомпрофоздоровниця», Філія АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», третя особа Директор Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» ОСОБА_3 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1., посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт, зокрема, посилається на те, що при скороченні його посади йому не було запропоновано посаду коменданта, яка була введена в останній день перебування на посаді водія 1-го класу. Крім того, зазначає, що твердження відповідача про те, що йому не можна перебувати на посаді коменданта, згідно медичної довідки, є абсурдними, оскільки йому протипоказана робота з рухомими механізмами, маючи на увазі підйомні крани, катки і т.п. Поряд з цим зазначає, що водій санаторію ОСОБА_4. продовжував працювати водієм 3-го класу, хоча його посада була скорочена з 30 вересня 2014 року. Вважає, що його з роботи звільнено незаконно, оскільки не було запропоновано жодної іншої посади. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 88-89).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1., його представника ОСОБА_2. на обґрунтування доводів апеляційної скарги, директора Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» Довгополого В.М. в заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для її задоволення.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою і всебічністю дослідив наявні у справі та надані сторонами докази на підтвердження та спростування позовних вимог ОСОБА_1., дав їм належну оцінку в своєму рішенні і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до положень п.1ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації за відповідною професією чи спеціальністю. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, працівник на свій розсуд звертається до державної служби зайнятості або влаштовується самостійно.

Згідно ст.43 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця одержати попередню згоду профспілкового органу на звільнення працівника.

Судом беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_1. перебував у трудових відносинах з Філією АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» та працював на посаді водія 1-го класу цього санаторію.Наказами директора Філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» №05 від 22.07.2014 р. "Про скорочення чисельності та штату працівників" та №06 -ос від 30.09.2014 р.його було звільнено з роботи з 30.09.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 38,45).

Підставою для такого звільнення передували рішення Наглядової ради акціонерного товариства «Атомпрофоздоровниця» від 06 травня 2014 року та наказ в.о. генерального директора ПАТ «Атомпрофоздоровниця» №38 від 22 липня 2014 року "Про припинення надання санаторно-курортних послуг у філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття», а також наказ директора філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» за № 04 від 22 липня 2014 року, якими передбачались припинення з 1 жовтня 2014 року надання послуг із санаторно-курортного лікування у санаторії «Прикарпаття» у зв'язку із фінансовим станом товариства та затверджено перелік посад працівників філії які підлягали звільненню з 30 вересня 2014 року у зв'язку із змінами у виробництві та праці, в тому числі і водія 1 класу(а.с.9, 37).

На виконання вимог ч.1 ст.492 КЗпП України адміністрація філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» 22 липня 2014 року ознайомила ОСОБА_1. з наказом №05 від 22.07.2014 р. "Про скорочення чисельності та штату працівників" та письмово попередила за два місяці про наступне вивільнення, про що останній розписався на попередженні (а.с.40,41).

Про наступне вивільнення працівників санаторію «Прикарпаття», в тому числі водія автотранспортних засобів 1 класу повідомлено Державну службу зайнятості України (а.с.47).

У відповідності до ст.43КЗпП України відповідач 18 серпня 2014 року звернувся з поданням до профспілкового комітету санаторію «Прикарпаття» про надання згоди на звільнення працівників санаторію, в тому числі ОСОБА_1., з підстав, передбачених ч.1 ст.40КЗпП України. 1 вересня 2014 року профспілковим комітетом така згода була надана, що підтверджено відповідним протоколом засідання профспілкового комітету №30 від 01.09.2014 р. (а.с.42,43,44).

Судом встановлено також і те, що у філії АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття» в період проведення реорганізаційних заходів не було вільних посад за відповідною професією чи спеціальністю, яку б можна було запропонувати ОСОБА_1. Позивач не довів протилежного та не надав суду жодних доказів на спростування цих обставин.

Позивач не заперечив того, що в день звільнення з ним було проведено повний розрахунок та видано трудову книжку.

Таким чином, правомірність звільнення ОСОБА_1. з роботи та дотримання процедури звільнення знайшла своє підтвердження сукупністю доказів, що міститься у справі.

Твердження апелянта про недотримання АТ «Атомпрофоздоровниця» санаторій «Прикарпаття»при його звільненні вимог ст.42 КЗпП України, у зв'язку з порушенням його переваженого права за стажем роботи, кваліфікацією, та як ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи і інвалід 3-ої групи, залишення на роботі перед іншими працівниками, в тому числі за наявності на час звільнення посади водія 3-го класу, яку обіймав воді ОСОБА_4. із значно меншим стажем роботи та кваліфікацією, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дана обставина сама по собі не дає підстав визнання звільнення ОСОБА_1. незаконним.

При цьому колегія суддів виходить з роз'яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.92 р., відповідно до яких при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Факт наявності у ОСОБА_1. переважного права на залишення на роботі як ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи і інваліда 3-ої групи не давало підстав для фактичної реалізації цього права, оскільки роботодавець не міг запропонувати позивачу іншу посаду за відповідною позивачу професією чи спеціальністю.

Введення в штатний розпис підприємства з 1 жовтня 2014 року посаду коменданта, яка була затверджена в день звільнення ОСОБА_1. 30 вересня 2014 року, само по собі не давало правових підстав для призначення на цю нововведену посаду саме позивача.

Та обставина, що ОСОБА_4. продовжував працювати водієм санаторію після 1 жовтня 2014 року, на що посилається апелянт, не свідчить про порушення прав ОСОБА_1. при звільненні.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив наявні у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин, дав їм належну юридичну оцінку та вірно застосував при їх вирішенні положення матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.