Провадження № 2/742/1407/15
Єдиний унікальний № 742/3285/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Білокур В.І., при секретарі Сірій І.В., з участю сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права на 1/2 його частину, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права на 1/2 його частину, -

В С Т А Н О В И В :

25.08.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, де просить суд визнати 9/40 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за адресою АДРЕСА_1, що зареєстрованого на ОСОБА_2, та визнати за нею право власності на 9/80 частини цього об"єкту нерухомого майна (а.с.2).

31.08.2015 року, до початку розгляду судом справи по суті, відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до позивача ОСОБА_1, де просить суд визнати 11/40 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за адресою АДРЕСА_1, що зареєстрованого на ОСОБА_1, та визнати за ним право власності на 11/80 частини цього об"єкту нерухомого майна (а.с.17-20).

Ухвалою суду від 04.08.2015 року вищеназвані первісний та зустрічний позови об"єднані в одне провадження для спільного розгляду в суді (а.с.34).

В судовому засіданні :

- ОСОБА_1 та її представник-адвокат Ждан В.С. підтримали свої вимоги за первинним позовом та не визнали зустрічного позову, про що дали відповідні пояснення, в т.ч. просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 із-за пропуску ним 3-х річного терміну позовної давності звернення до суду з таким позовом.

- ОСОБА_2 та його представник-адвокат Джура С.П. підтримали свої вимоги за зустрічним позовом та не визнали первинного позову ОСОБА_1, про що дали відповідні пояснення, в т.ч. посилаючись на положення абз.2ч.2ст.72 СК України та ч.2ст.264 ЦК України стверджують про неможливість застосування у даних правовідносинах строків позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, суд приходить до висновку задовольнити первісний та зустрічний позови, з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, а рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2012 року шлюб між ними був розірваний. Це судове рішення набрало законної сили 22 серпня 2012 року. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей : дочку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6, обоє народилися ІНФОРМАЦІЯ_1, про що незаперечили самі сторони у даній справі, та підтверджується документально (а.с.3-4,7,21-23).

Суд також встановив, що сторони у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за час спільного проживання в шлюбі, зокрема набули у спільну сумісну власність подружжя та зареєстрували кожен на своє ім"я відповідні частки у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1, а саме :

- 9/40 частини цього об"єкту нерухомого майна було придбано у власність та зареєстровано на ім"я ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.08.1999 року, посвідченому держаним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Ігнатовою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3914 (а.с.5,26);

- 11/40 частини цього об"єкту нерухомого майна було придбано у власність та зареєстровано на ім"я ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.04.1996 року, посвідченому держаним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Фесик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1074 (а.с.24-25,26).

За таких обставин вирішуючи спір, суд вважає законними та підтвердженими вимоги обох сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як бувшого подружжя, на ? частину у зареєстрованих на кожного з них частках (9/40 та 11/40) нерухомого майна (житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1) як такого, що було придбано ними у спільну сумісну власність подружжям, під час зареєстрованого шлюб (без визначення часток) за спільні кошти сім"ї, незалежно від ступені участі кожного із них у надбанні цього майна і незалежно від того, що правова реєстрація цієї садиби здійснена окремо на кожного із них.

Такий висновок суду грунтується нормами матеріального права ст. 22 Кодексу про шлюб та сім"ю України, який діяв на час придбання спірного майна (ст.ст. 60, 70 нині діючого Сімейного Кодексу України) та ст. 368 Цивільного Кодексу України.

При цьому, суд вважає необгрунтованою на вимогах діючого законодавства заяву зі сторони первинного позивача (ОСОБА_1.) про пропуск іншою стороною (ОСОБА_2.) 3-х річного терміну позовної давності звернення до суду із зустрічним позовом, оскільки, сторони у даній справі не заперечують тих фактичних обставин, що у поточному 2015 році між ними, як бувшим подружжям, вирішувався спір щодо іншого спільно нажитого майна, шляхом укладення та затвердження мирової угоди ухвалою Прилуцького міськрайсуду від 22.07.2015 року. Отже, згідно ст. 264 ЦК України відбулося переривання перебігу позовної давності (22.08.2012 року набрало законної сили рішення суду про розлучення сторін) (а.с.22,31). Крім того суд враховує, що обидві сторони-бувше подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають відповідні частки зареєстрованого права власності (відповідно 9/40 та 11/40) у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1, і дотепер вони обоє зареєстровані за цією-ж адресою, про що свідчать відповідні штампи їх паспортних даних (а.с.4,21-зворот), а тому, згідно положень абз.2ч.2ст.72 СК України та ч.2ст.264 ЦК України, суд не вважає можливим застосувати у даній справі правових наслідків спливу позовної давності, передбачених ч.3,4 ст.267 ЦК України. Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що лише у серпні 2015 року, із пред"явлення до нього даного позову бувшою дружиною ОСОБА_1, він дізнався про оспорювання нею прав власності його на це майно (частину житлового будинку).

Задовольняючи таким чином вимоги за первісним та зустрічним позовами, суд вважає необхідним за правилами ст.88 ЦПК України залишити у межах понесених сторонами судові витрати у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 59, 60, 61, 88, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права на 1/2 його частину - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя 9/40 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаних ОСОБА_2 у власність по договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.08.1999 року, посвідченому держаним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Ігнатовою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3914, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/80 частини у цій частині вищеназваного об"єкту нерухомого майна.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права на 1/2 його частину - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя 11/40 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаних ОСОБА_1 у власність по договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.04.1996 року, посвідченому держаним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори Фесик Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1074, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/80 частини у цій частині вищеназваного об"єкту нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення рішення.

Головуючий суддя Білокур В.І.