Провадження №2/592/368/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді Котенко О.А., при секретарі - Чайка Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (а.с.55-57) і свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після її смерті відкрилася спадщина. Він мав намір отримати спадщину, але в березні 2014 року дізнався, що його матір склала заповіт на молодшого брата ОСОБА_4. Мати не могла оформити заповіт на ОСОБА_4, оскільки не мала такого наміру. Наприкінці літа, на початку осені 2013 року мати важко захворіла і перенесла інсульт. Вона не могла говорити, чітко висловлювати свої думки, не могла в повній мірі керувати своїми діями. В момент оформлення заповіту матір перебувала в стані після інсульту. ОСОБА_5 не мала наміру передавати у спадок майно лише одному сину. Під час вчинення та посвідчення заповіту не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення його учасника, яке повинно відповідати його внутрішній волі. Заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту). На час складання заповіту ОСОБА_5 була хворою людиною, страждала на поведінкові та психічні розлади здоров'я, тому не могла в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, була в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків, і тому її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі. В разі визнання заповіту недійсним він як син заповідача має право на спадкування за законом на майно померлої матері. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 23.10.2013 року приватним нотаріусом Скоробагатько Н.Б.

Приймаючи участь в судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував з зазначених підстав. В судове засідання 15.09.2015 року представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити.

Приймаючи участь в судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що свій вибір ОСОБА_5 зробила з тих причин, що за життя вона постійно проживала з сім'єю ОСОБА_4, отримувала від нас необхідну матеріальну та моральну підтримку. ОСОБА_4 майже постійно перебував з ОСОБА_5 в лікарні та всі витрати по її перебуванню в лікарні несла їх родина. Позивач ОСОБА_4 жодної участі в лікуванні матері не приймав, а отже факт складання заповіту саме на ім'я ОСОБА_4 є очевидним. ОСОБА_5 не була позбавлена та обмежена цивільної дієздатності, мала право на складання заповіту та здійснила це особисто. Її чоловік ОСОБА_4 за життя після смерті матері звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тобто ОСОБА_4 є таким, що прийняв спадщину і набув право на майно спадкодавця. Отже, вона та її діти успадковують після свого чоловіка (батька) вже належне йому майно на загальних підставах спадкування, а не за правом спадкової трансмісії. ОСОБА_5 мала право на складання заповіту, була дієздатною особою, заповіт підписала та склала в присутності приватного нотаріуса, що виключає всі факти тиску на заповідача. Просять в задоволення позову відмовити.

Приватний нотаріус Скоробагатько Н.Б. надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Свідок ОСОБА_6, яка проживає по АДРЕСА_2 і знала ОСОБА_5 протягом 30 років, пояснила, що ОСОБА_5 почала хворіти приблизно в листопаді 2013 року, її кілька разів забирала до лікарні «швидка допомога». В грудні 2013 року ОСОБА_5 померла. ОСОБА_5 говорила їй, що син ОСОБА_4 дав їй багато грошей на лікування. ОСОБА_5 не була паралізована, вона ходила, ніяких змін в стані здоров'я ОСОБА_5 вона не помічала.

Свідок ОСОБА_7, яка проживає в АДРЕСА_3, пояснила, що 23.11.2013 року ОСОБА_5 привезли з лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_1 остання померла. Хворіла ОСОБА_5 приблизно 1,5 місяця, були проблеми з серцем. Вона часто спілкувалася з ОСОБА_5, заходила до квартири ОСОБА_5, спілкувалася на вулиці. ОСОБА_5 саме себе обслуговувала, ходила, ніяких змін в поведінці ОСОБА_5, сприйнятті ОСОБА_5 дійсності вона не помічала. Їй відомо, що в лікарні разом з ОСОБА_5 перебував її молодший син ОСОБА_4, допомагали ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_8, яка проживає по АДРЕСА_4 і років десять знала ОСОБА_5, пояснила, що ОСОБА_2 з чоловіком придбавали ліки для ОСОБА_5, оплачували лікування ОСОБА_5 ОСОБА_5 хворіла приблизно пів-року, перебувала в лікарні з приводу хвороби серця. Зовнішніх змін в стані здоров'я і в психічному здоров'ї ОСОБА_2 вона не помічала. Останній раз вона бачила ОСОБА_2 за один тиждень до смерті, остання адекватно говорила.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 23.10.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, в тому числі і належну їй частину квартири АДРЕСА_1, заповіла сину ОСОБА_4 (а.с.4, 72).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.69).

Після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син ОСОБА_5 - ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.67-79). З заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач ОСОБА_1 не звертався.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26). Оскільки ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 у встановлений строк він відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що його мати ОСОБА_5 на момент складання заповіту страждала на поведінкові та психічні розлади здоров'я, тому не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно з ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Допитані судом свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_5 хворіла перед смертю, мала проблеми з серцем, перебувала в лікарні, але жодних змін у її психічному здоров'ї вони не помічали, ОСОБА_5 нормально спілкувалася, ходила, говорила, обслуговувала себе.

З медичної документації ОСОБА_5 вбачається, що остання протягом 2013 року перебувала на лікуванні в кардіологічному відділенні, мала захворювання серцево-судинної системи, на диспансерному обліку в Сумському обласному психоневрологічному диспансері не перебувала.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №247 від 11.06.2015 року (а.с.109-112) в матеріалах цивільної справи та медичній документації на ОСОБА_5 відсутні які-небудь дані про наявність у неї тяжкого психічного захворювання чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, які б давали підставу вважати особу недієздатною (психотичний розлад, недоумство, розлад свідомості тощо), відсутні зафіксовані в медичній документації огляди лікаря-психіатра, під час чисельних госпіталізацій ОСОБА_5 не оглядалася психіатром з приводу неадекватної поведінки. За висновком судово-психіатричного експерта ОСОБА_5 станом на 23.10.2013 року (на момент складання заповіту) хронічним психічним захворюванням не страждала, не виявляла ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визнання недійсним заповіту з підстав, що ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті.

Твердження позивача ОСОБА_4, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не відповідало її внутрішній волі, вона не мала наміру передавати у спадок майно лише одному сину не знайшло підтвердження в ході судового розгляду.

Жодних доказів в обґрунтування цього твердження позивач суду не надав. Заповіт складений та підписаний ОСОБА_5 в присутності нотаріуса. Доказів, що на заповідача був тиск і заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача позивач та його представник суду не надали.

Згідно з ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. про визнання заповіту недійсним, за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.203, 225, 1233 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, за необґрунтованістю.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м.Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко