У Х В А Л А

"28" вересня 2015 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду Житомира Рожкова О.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

16.09.2015р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 203 300 грн.

Разом із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок №6 по вул. Саєнко в м. Житомирі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2

В обґрунтування заяви позивач вказує на те, що на адресу відповідача надіслала нотаріально завірену заяву про повернення боргу. Вважає, що після отримання заяви відповідач може передати право власності на будинок № 6 по вул. Саєнко в м. Житомирі іншій особі, що унеможливить виконання рішення суду, тобто повернення їй коштів по розписці.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником в порушення вимог п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України не надано доказів належності відповідачу ОСОБА_2 майна, на яке належить накласти арешт.

В порушення п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, заявник в заяві не зазначила відомостей необхідних для забезпечення позову, а саме характеристики майна, що на думку позивача належить ОСОБА_2, його ринкову вартість. Вказані недоліки перешкоджають суду вирішити питання про співмірність вимог заяви вимогам, які ставляться в позові.

Крім того, не обґрунтовані підстави для висновку про можливість відчуження відповідачем майна, оскільки позивач не надала суду доказів про отримання відповідачем заяви в порядку досудового вирішення спору, а строк для виконання зобовязань по нотаріально заявленій вимозі на час звернення до суду не минув.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 151 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали разом із заявою надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О. С. Рожкова