Ухвала

26 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в :

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року, яка не була оформлена у відповідності до вимог ч. 5 ст. 326 ЦПК України та не була оплачена судовим збором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2015 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявникові строк для усунення допущених при її оформленні недоліків. Роз'яснено про необхідність надання завіреної в установленому Законом порядку копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року та доказів на підтвердження оплати 2 413 грн 39 коп. судового збору.

На адресу касаційного суду від іншого представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшли документи на виконання вказаної вище ухвали касаційного суду від 01 жовтня 2015 року, до яких не додано доказів на підтвердження оплати судового збору за розгляд вказаної касаційної скарги.

Разом з тим, заявник посилається на п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Вказані посилання ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки чинним законодавством передбачено, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює договірні відносини у сфері фінансово-кредитних послуг лише перед укладенням договору, тобто, після укладення договору, відносини між банком та клієнтом регулюються цивільним законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком, а тому посилання скаржника на те, що дана категорія справи підпадає під дію ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибним.

Крім того, п. 17 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній до 01 вересня 2015 року) було передбачено самостійні пільги щодо сплати судового збору для позивачів за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених в тому числі до банків.

Дану касаційну скаргу подано 23 вересня 2015 року під час дії Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, у якій п. 17 ст. 5 було виключено.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, однак із наявних у касаційному провадженні матеріалів вбачається, що у даному випадку позов подано не в рамках Закону України «Про захист прав споживачів», а в рамках договірних зобов'язань між сторонами у справі.

Таким чином суд касаційної інстанції не має законних підстав для звільнення заявника від оплати судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 326 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 121, 326, 328 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Касаційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року вважати неподаною й повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук