Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1919/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

23.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Зінов»євій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання батьківства.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_4, яка була матір»ю спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. До народження та після його народження проживали разом без реєстрації шлюбних відносин, тому не був зазначеним у свідоцтві про народження, як батько ОСОБА_5. Після спливу семи місяців після народження сина розірвали відносини і син залишився проживати разом зі своєю матір'ю, яка не перешкоджала спілкуванню з ним, а він визнавав його своїм сином, а той своїм батьком. Після смерті ОСОБА_4 мав на меті забрати свого сина для проживання разом, але син ОСОБА_5 залишився проживати разом зі своєю бабусею (матір'ю ОСОБА_4.) ОСОБА_3, відносини з якою не склалися, вона чинить перешкоди у спілкуванні з сином, не визнаючи його батьком ОСОБА_5, оформила опікунські права стосовно дитини. Тому і просив визнати його батьком ОСОБА_5 та внести відповідні відомості про нього як про батька дитини до актового запису про народження дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 червня 2015 року позов задоволений повністю. Ухвалою суду від 9 липня 2015 року у рішенні виправлено описки.

Суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту батьківства відносно дитини ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з»ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність та недоведеність висновків суду обставинам справи. Зазначається, зокрема, що позивач не навів конкретних даних, які б вказували на сімейні відносини та не надав доказів того, що він визнавав дитину своїм сином, приймав участь у його вихованні. Визнання батьківства не може ґрунтуватися лише на висновку експертизи. Крім того, відсутній мотивований висновок щодо відмови у застосуванні спеціальної позовної давності.

Третя особа належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, у письмовій заяві не заперечувала проти позову, просила розглядати справу без участі представника, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, яка підтримувала доводи скарги, позивача, його представника, які заперечували проти доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно п.3 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини та приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, яка була матір»ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27, 62).

Відповідно до актового запису №2045 від 21 листопада 2005 року, складеного на ОСОБА_5, реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, а саме: відомості про батька записані за заявою матері, тобто прізвище батька за прізвищем матері, а ім»я та по батькові батька за вказівкою матері (а.с.26, 27).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що до народження та після народження дитини, він та ОСОБА_4 проживали разом без реєстрації шлюбних відносин, які розірвали після спливу семи місяців після народження сина, і останній залишився проживати разом зі своєю матір'ю, у зв'язку з чим він не був зазначеним у свідоцтві про народження сина, як батько. Після смерті ОСОБА_4 він звернувся до відповідача, з якою проживає дитина, яка не визнаючи його батьківських прав, відмовила у спілкуванні з ним.

Не погоджуючись з даним позовом, відповідач не заперечувала, що при житті її донька ОСОБА_4 проживала разом з позивачем без реєстрації шлюбних відносин до і після народження дитини.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За клопотанням позивача ухвалою суду двічі призначалась судово-медична молекулярно-генетична експертиза, оскільки проведення якої неможливе було без прибуття відповідача з дитиною для відбору біологічних зразків(а.с. 101-102, 169, 177).

Висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №56 від 28 квітня 2015 року зазначено, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ймовірністю 99,99%; таким чином, батьківство практично доведене (а.с.207-213).

Тобто, проведеною у справі судово-медичною молекулярно-генетичною експертизою у складі трьох лікарів судово-медичних експертів-імунологів та експерта-імунолога судового було зроблено висновок про те, що батьківство практично доведене.

Висновок експертизи підготовлений та оформлений відповідно до встановлених вимог, в тому числі і постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу у кримінальних та цивільних справах», є повним та достатньо обґрунтованим і переконливим.

Інших доказів на спростування відповідач не надала і матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач довів своє батьківство відносно ОСОБА_5, а відповідач будь-яких переконливих і безспірних доказів на спростування доводів позивача та підтвердження своїх заперечень не надала, а обставини, на які посилалась, не можуть бути достатніми для висновку про відсутність підстав для визнання батьківства.

Правильним є і висновок суду, що до даних правовідносин, які регулюються ст. 128 СК України, відповідно до ст. 20 СК України позовна давність не застосовується.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст. ст.125, 128, 135 СК України, постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» дійшов обґрунтованого висновку про визнання позивача батьком дитини. Висновки суду сумніву не викликають.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Надані сторонами докази, в тому числі і висновок експертизи, який має важливе значення в процесі доказування батьківства позивача, виходячи зі змісту ст. 128 СК України, оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: