Справа № 300/505/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Абранського дошкільного навчального закладу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду від 21 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

16 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Абранського дошкільного навчального закладу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що наказом по Абранському дошкільному навчальному закладу № 2-к від 1 грудня 2008 року вона була прийнята на роботу на посаду вихователя Абранського дошкільного навчального закладу на строк до 1 грудня 2009 року. Наказом відповідача від 1 грудня 2009 року строк дії наказу було продовжено до 30 травня 2010 року.

31 жовтня 2012 року позивачка була звільнена з роботи, а 1 листопада 2012 року було видано наказ про прийняття її на роботу на ту саму посаду. Трудовий договір укладався на визначений строк з ініціативи роботодавця, при цьому обставин, які б унеможливлювали його укладення на невизначений строк не існувало. 29 травня 2015 року завідуюча Абранським ДНЗ повідомила позивачку про звільнення з роботи.

Вважаючи звільнення незаконним із зазначених вище підстав позивачка просила ухвалити рішення про поновлення її на роботі з 29 травня 2015 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку визначила в розмірі 6657,15 грн. зважаючи на обсяг і характер душевних страждань та переживань, які їй було заподіяно внаслідок незаконного звільнення.

Рішенням Воловецького районного суду від 21 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 в інтересах позивачки подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення із-за порушення норм матеріального й процесуального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - позивачка безперервно працювала в Абранському ДНЗ вихователем з 1 грудня 2008 року по 29 травня 2015 року. В заяві про прийняття на роботу від 1 грудня 2008 року ОСОБА_1 погодилась працювати на умовах неповного робочого часу - на 0,5 окладу без зазначення строку, на який вона бажала укласти трудовий договір.

Позивачка та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Представник Абранського ДНЗ в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що з 2008 року, на підставі заяв позивачки, Абранський ДНЗ видавав накази про укладення з ОСОБА_1 строкових трудових договорів та прийшов до висновку, що встановленими фактичними даними спростовуються твердження позивачки про наявність безперервних трудових відносин з відповідачем.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносин фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі ст. 391 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Абранський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) є юридичною особою.

Штатним розписом Абранського ДНЗ станом на 1 січня 2015 року передбачено 2 штатні одиниці вихователя з посадовим окладом 0,53 ставки, одну з яких займала ОСОБА_1 до звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом по Абранському дошкільному навчальному закладу (далі - ДНЗ) № 2 від 1 грудня 2012 року ОСОБА_1 було призначено на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки з 1 грудня 2008 року до 1 грудня 2009 року на підставі її заяви, із якої вбачається, що ОСОБА_1 не вказала строк, на який просила укласти трудовий договір (а.с. 26-28).

Наказом по Абранському ДНЗ № 20 від 1 грудня 2009 року звільнено ОСОБА_1 з посади вихователя Абранського ДНЗ по закінченню строку договору, а наказом відповідача № 20-а від 1 грудня 2009 року прийнято ОСОБА_1 на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,5 ставки до 30 травня 2010 року. Заява ОСОБА_1 про укладення строкового трудового договору в матеріалах справи відсутня (а.с. 28-1, 29).

Наказом відповідача № 35 від 31 жовтня 2012 року звільнено з посади вихователя Абранського ДНЗ ОСОБА_1 по закінченню строку дії договору, ст. 36 п. 2 КЗпП України (а.с. 31-32).

ОСОБА_1 пояснила, що у 2011-2012 р.р. перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною.

1 листопада 2012 року по Абранському ДНЗ видано наказ № 36 про прийняття ОСОБА_1, на підставі її заяви, на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,53 ставки з 1 листопада 2012 року по 31 грудня 2012 року. В заяві від 30 жовтня 2012 року про прийняття на роботу позивачка вказала строк прийняття на роботу з 31 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року. (а.с. 30).

Наказом по Абранському ДНЗ № 1 від 2 січня 2013 року, на підставі заяви, ОСОБА_1 продовжено дію наказу № 36 від 1 листопада 2012 року по прийняттю ОСОБА_1 на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,53 ставки з 2 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року (а.с. 34)., а наказом відповідача № 1 від 2 січня 2014 року, на підставі заяви ОСОБА_1, продовжено дію вищевказаного наказу відповідача з 2 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року (а.с. 36). В заявах позивачки від 28 грудня 2012 року (а.с. 33) та від 27 грудня 2013 року (а.с. 35) не вказано строк, на який вона просила укласти трудовий договір.

Встановлено, що наказом № 1 від 2 січня 2015 року, на підставі заяви ОСОБА_1, відповідачем продовжено дію наказу від 2 січня 2014 року про прийняття ОСОБА_1 на посаду вихователя Абранського ДНЗ на 0,53 ставки у зв'язку з виробничою необхідністю з 2 січня 2015 року по 29 травня 2015 року (а.с. 38). В заяві ОСОБА_1 від 31 грудня 2014 року не зазначено строк, на який вона просила продовжити дію наказу про прийняття на роботу (а.с. 37).

Наказом відповідача № 7 від 29 травня 2015 року позивачку звільнено з посади вихователя Абранського ДНЗ у зв'язку із закінченням строку договору згідно ст. 36 п. 2 КЗпП України (а.с. 39).

Видача відповідачем вказаних наказів підтверджується також записами в трудовій книжці позивачки (а.с. 7-9).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на день звільнення, 29 травня 2015 року, позивачка була вже постійним працівником Абранського ДНЗ, оскільки укладений з нею строковий договір 1 грудня 2008 року став безстроковим і відповідач не вправі був звільняти ОСОБА_1 за п. 2 ст. 36 УКЗпП України. В заяві про прийняття на роботу позивачка не виявила бажання укласти строковий трудовий договір, такий сторонами не погоджувався і у наступні роки, обставин, які б унеможливлювали його укладення на невизначений строк не існувало та відсутнє обгрунтування щодо виробничої необхідної укладення строкового договору, а переукладені трудові договори декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк, як то передбачено ст. 39-І КЗпП України.

Суд першої інстанції на дані обставини та вимоги закону уваги не звернув, тому, відповідно до вимог п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване з ухваленням нового рішення про поновлення позивачки на роботі на посаді вихователя Абранського ДНЗ з 29 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Норми тривалості робочого часу встановлені листом Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», згідно яких час вимушеного прогулу позивачки з 29 травня 2015 року по 11 вересня 2015 року становить 91 робочий день.

Згідно довідки бухгалтерії Абранської сільської ради 2015 року заробітна плата ОСОБА_1 у Абранському ДНЗ за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, становила: за березень - 1262,03 грн.; за квітень - 1262,03 грн., звідси середньоденна заробітна плата становить (1262,00 + 1262,03= 2524,06 : 42 дні) = 60,09 грн..

Середній заробіток за час вимушеного прогулу належить стягнути з відповідача на користь позивачки за період з дня звільнення, 29 травня 2014 року, по день поновлення на роботі, що станом на 11 вересня 2015 року становить (91 роб. день х 60,09 грн.) = 5468 грн. 19 коп..

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п. 9 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з порушенням трудових прав ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої з огляду на засади розумності й виваженості, слід визначити в сумі 1000 грн., виходячи з протиправних дій відповідача по переукладенню трудового договору та незаконного звільнення з роботи, внаслідок чого позивачка зазнавала душевних страждань та була вимушена докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права на працю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 364 грн. 40 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду від 21 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вихователя Абранського дошкільного навчального закладу з 29 травня 2015 року.

Стягнути з Абранського дошкільного навчального закладу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 травня 2015 року по 11 вересня 2015 року в сумі 5468 грн. 19 коп. та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Абранського дошкільного навчального закладу на користь держави судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: