Справа № 380/921/15 Головуючий у І інстанції Косович Т.П.
Провадження № 22-ц/780/5142/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 13.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В. Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного орендного племінного підприємства "Еліта" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до Приватного орендного племінного підприємства «Еліта» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52084 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки (паю) розміром 2,7649 га відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя якої, а саме 01 квітня 2009 року з відповідачем був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки за №33 строком на 5 років, строк дії якого закінчився 01 квітня 2014 року.

Враховуючи сімейні обставини, позивач прийняла рішення про припинення договору після закінчення строку, на який його було укладено, з метою обробляти землю самостійно.

Відповідно до п.9 Договору 22 серпня 2013 року попередила відповідача про намір розірвати договір і необхідність повернути їй земельну ділянку після збору урожаю 2013 року, на що отримала відповідь, що договір діє до 30 грудня 2015 року.

Вважаючи дії керівника відповідача неправомірними, позивачка звернулася до суду з позовом про припинення договору оренди вищевказаної земельної ділянки (паю) з 02 квітня 2014 року, проте рішенням Тетіївського районного суду від 13 травня 2014 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачка його оскаржила до Апеляційного суду Київської області, який 23 липня 2014 року ухвалив нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року залишено без змін.

Вважала, що внаслідок незаконних дій керівництва ПОПП «Еліта», що виразилися в самовільному використанні належної їй земельної ділянки, відповідач позбавив її можливості в 2014 році обробляти землю з метою отримання прибутку.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки (паю) розміром 2,7649 га відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя якої, а саме 01 квітня 2009 року з відповідачем був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки за №33 строком на 5 років, строк дії якого закінчився 01 квітня 2014 року.

Враховуючи сімейні обставини, позивачка прийняла рішення про припинення договору після закінчення строку, на який його було укладено, з метою обробляти землю самостійно та відповідно до п.9 Договору 22 серпня 2013 року попередила відповідача про намір розірвати договір і необхідність повернути їй земельну ділянку після збору урожаю 2013 року, на що отримала відповідь, що договір діє до 30 грудня 2015 року.

Вважаючи дії керівника відповідача неправомірними, позивачка звернулася до суду з позовом про припинення договору оренди вищевказаної земельної ділянки (паю) з 02 квітня 2014 року, проте рішенням Тетіївського районного суду від 13 травня 2014 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач його оскаржила до апеляційного суду Київської області, який 23 липня 2014 року ухвалив нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року залишено без змін.

На обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди в сумі 52084 грн. позивачка посилається на довідку, видану відділом статистики у Тетіївському районі №39-67/11 від 02 лютого 2015 року про те, що урожайність сої у вазі після доробки по Тетіївському районі станом на 01 грудня 2014 року згідно державного статистичного спостереження за ф.29 сг (річна) »Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» становила 23,5 ц., розмір земельної ділянки та ціну на сою та робить власний розрахунок завданої матеріальної шкоди.

Проте, відповідно до п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» №284 від 19 квітня 1993 року передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії. Позивачем такого акту на обґрунтування розміру збитків суду не надано, як і не доведено факту придбання насіння сої, наявності техніки для її обробітку.

Вирішуючи питання заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з подальшими змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Крім того, п.9 вищевказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що внаслідок неправомірних дій ПОПП «Еліта» їй завдано матеріальної та моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в суді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно посилався на те, що, позивачка відповідно до ст.60 ЦПК України не довела суду що саме з вини відповідача їй завдано шкоди, не довела розміру матеріального збитку у визначеному законом порядку та заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Дмитрієва Л.Д.