АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/8837/2015 Головуючий у 1-й інстанції -Осаулов А.А.
Доповідач - Заришняк Г.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого: Заришняк Г.М.

Суддів: Андрієнко А.М., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Діорама» та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 20.08.2013 року його було звільнено з роботи в редакції газети «Московський комсомолець» через його проукраїнську позицію щодо підготовки статті про парад вишиванок на День незалежності України 24.08.2013 року. Будучи проросійсько налаштованим, головний редактор вказаної газети ОСОБА_2 заявив про те, що випробувальний термін в 1 місяць позивач не пройшов, оскільки не підтримує Путіна та Януковича, а тому його звільнено. Між тим, наказу про звільненні та трудової книжки він не отримав по даний час. Крім того, з рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року він дізнався про підстави його звільнення з роботи у зв'язку з виданням наказів про створення комісії по встановленню результатів випробування та фальсифікуванням актів про результати його випробування при прийнятті на роботу, чого в дійсності не було, а тому звернувся із цим позовом до суду за захистом своїх трудових прав. Просив: визнати незаконним та скасувати наказ № 41 від 16.07.2013 р.; визнати неправомірним створення комісії з осіб, які не мають вищу освіту за фахом журналістика, проте взялися оцінювати його як фахівця, його професійні знання та навички; визнати незаконним та скасувати сфальшований Акт комісії по встановленню результатів його випробування від 14.08.2013 р.; визнати незаконним та скасувати наказ № 50 від 14.08.2013 р. про його звільнення; визнати незаконним те, що з ним не був проведений остаточний розрахунок та лише 09.10.2013 р. запрошено з'явитися для отримання трудової книжки; поновити його на роботі на посаді відповідального секретаря редакції газети «Московский комсомолец в Украине» з 15 серпня 2013 р. та стягнути з обох відповідачів солідарно середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 272 тис. грн.; стягнути з обох відповідачів солідарно середній заробіток за час незаконної затримки видачі трудової книжки, зобов'язати відповідачів надіслати йому трудову книжку поштою та відшкодувати на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12.05.2015 року провадження у даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляцій скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача проти апеляційної скарги позивача заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.28 КзпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діорама» від 15.07.2013 р. за №40 позивача ОСОБА_1 на підставі його заяви було прийнято на посаду відповідального секретаря редакції газети «Московский комсомолець в Украине» з 15.07.2013 року з випробувальним терміном в один місяць з оплатою згідно штатного розкладу.

Наказом відповідача за № 41 від 16.07.2013 року в зв»язку з прийняттям ОСОБА_1 на посаду відповідального секретаря редакції з випробувальним терміном в 1 місяць створено комісію по встановленню результатів випробування даного працівника у складі: ОСОБА_2 - генерального продюсера-голови комісії, ОСОБА_3 - заступника відповідального секретаря редакції, ОСОБА_4 - літературного редактора-члена комісії та ОСОБА_5 - оператора комп»ютерної верстки-члена комісії.

У п.2 вказаного наказу зобов»язано вказану комісію в строк до 15.08.2013 р. подати на затвердження Акт комісії з висновком про результати випробування працівника.

Комісією по встановленню результатів випробування відповідального секретаря редакції ОСОБА_1 складено Акт від 14.08.2013 р. з висновком про те, що рівень професійних знань та навичок ОСОБА_1 не відповідає вимогам до посади відповідального секретаря редакції, а оцінка результатів його роботи є незадовільною, позивач випробування не витримав й не відповідає посаді відповідального секретаря редакції.

На підставі наказу відповідача за № 50 від 14 серпня 2013 року у зв»язку з незадовільним виконанням ОСОБА_1 своєї роботи та встановленою невідповідністю позивача роботі, на яку його було прийнято, останнього було звільнено із займаної посади з 15.08.2013 р. за підсумками випробування, згідно зі ст.28 КЗпП України.

Рішенням Шевченівського районного суду м.Києва від 03.12.2014 р., яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до редакції газети «Московский комсомолец в Украине», ТОВ «Діорама», ОСОБА_6, ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та видачу трудової книжки.

Даний позов доповнено ОСОБА_1 новими позовними вимогами, а вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та незаконної затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди заявлено позивачем до того ж відповідача ТОВ «Діорама», але з інших підстав, посилаючись на те, що під час розгляду попередньої справи він дізнався про наявність наказу відповідача №41 від 16.07.2013 р. та сфальшованого акту комісії по встановленню результатів його випробовування.

Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №41 від 16.07.2013 року про створення комісії по встановленню результатів випробування з осіб, які не мають вищої освіти за фахом журналістика, але оцінювали його роботу як фахівця, визнавши неправомірним створення такої комісії, та визнати незаконним і скасувати сфальшований Акт цієї комісії від 14.08.2013 р.

Суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог, як таких, що суперечать обставинам справи та наявним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст.26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена у наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Як видно зі справи, позивач був ознайомлений з наказом № 40 від 15.07.2013 року про прийняття його на роботу, де було зазначено про прийняття його на роботу з випробувальним терміном в 1 місяць.

Видання відповідачем наказу за № 41 від 16.07.2013 року про створення комісії по встановленню результатів випробування працівника є правом Товариства й не суперечить вимогам закону.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не наведено суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем норм трудового законодавства при виданні ним вказаного наказу та підтверджували б, що члени цієї комісії в зв»язку з відсутністю вищої освіти за фахом журналістика не мають права оцінювати роботу ОСОБА_1 як фахівця.

В матеріалах справи також відсутні докази про фальсифікацію відповідачем Акту комісії від 14.08.2013 року. Доводи позивача про те, що він не був ознайомлений з висновками вказаної комісії, не свідчать про фальсифікацію Акту й не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Не ґрунтуються на матеріалах справи й доводи позивача про те, що наказ про його звільнення винесений «заднім числом».

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача було здійснено відповідачем у відповідності з вимогами трудового законодавства й підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як видно із заперечень представника відповідача, в день звільнення позивач залишив своє робоче місце, що позбавило можливості ознайомити його з наказом, вручити трудову книжку, а нараховану заробітну плату позивача було депоновано в касі підприємства.

Дані доводи представника Товариства позивачем не спростовано й не надано доказів про те, що він пред'являв відповідачу вимоги про видачу йому наказу про звільнення, виплату розрахунку й видачу трудової книжки, або просив про направлення йому трудової книжки поштою, а відповідач відмовив задовольнити його вимоги.

Разом з тим, листом від 09.10.2013 року за №170 відповідач запросив позивача за адресою знаходження Товариства для отримання трудової книжки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_1 поштового відправлення.

За таких обставин, є обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1: про визнання незаконним не проведення з ним остаточного розрахунку, визнання незаконним запрошення його відповідачем лише 09.10.2013 р. з'явитись та отримати трудову книжку та про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 15 серпня 2013 року, оскільки позивачем не доведено вини ТОВ «Діорама» у затримці видачі трудової книжки та здійсненні з ним розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки позивачем в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України не було доведено порушень його трудових прав та заподіяння йому з вини відповідача моральної шкоди, й таких по справі не вбачається, підстав для задоволення його вимог в частині стягнення моральної шкоди не має.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 37, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: