У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

11 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування 8 000 грн. майнової та 8 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним відчуженням її корови.

Рішенням Костопільського районного суду від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що пред'явивши позовні вимоги у даній справі до відповідачки, вона обґрунтувала їх належним чином.

Постановою слідчого СВ Костопільського УМВС України в Рівненській області про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2014 року встановлено, що корова та інші речі, які знаходилися в господарстві її покійного зятя ОСОБА_4, була продана його сестрою ОСОБА_2, яка є відповідачкою у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 3 червня 2014 року встановлено, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

Рішенням Костопільського районного суду від 18 вересня 2012 року, яким її дочці ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні позову до відповідачки ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, було встановлено, що належну їй корову з господарства ОСОБА_4 ОСОБА_2 продала у вересні 2010 року. І навпаки, даним рішення не було встановлено того, що продана корова належала зятю ОСОБА_4 Підставою для відмови в позові стало те, що корова була власністю батьків ОСОБА_7, тобто її з чоловіком власністю.

Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що вона, ОСОБА_1, у квітні 2010 року дійсно відвела дочці ОСОБА_5 свою корову в сусіднє село.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідачки рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову, місцевий суд виходив з його недоведеності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він ґрунтується на законі та наявних у справі доказах.

Положенням про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України № 342 від 17 вересня 2003 року (далі - Положення) передбачено, що це положення є загальнообов'язковим та визначає порядок проведення ідентифікації і реєстрації великої рогатої худоби.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. згаданого Положення ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Ідентифікація і реєстрація великої рогатої худоби запроваджується з метою: одержання оперативної і надійної інформації про поголів'я великої рогатої худоби щодо статі, віку, породи та його місцезнаходження для поліпшення управління і прогнозування ринків продукції скотарства; охорони території України від епізоотичних захворювань; контролю за санітарним станом, якістю і походженням продукції скотарства; оптимізації запровадження планів ветеринарної медицини щодо попередження (профілактики), ветеринарного контролю, лікування та ліквідації інфекційних, інвазійних і незаразних хвороб; контролю за переміщеннями тварин усередині країни та при їх експорті і імпорті; забезпечення дотримання вимог законодавства з племінної справи у тваринництві; оптимізації розробки і виконання селекційних програм, організації технологічних систем у скотарстві та підвищення достовірності інформації при сертифікації племінних (генетичних) ресурсів; забезпечення візуальної ідентифікації кожної тварини в стаді; підтвердження права власності на тварин.

Згідно з п. 1.5. Положення паспорт великої рогатої худоби - це документ, що містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, засвідчує дані стосовно ветеринарно-санітарного стану господарства, де перебуває тварина, факт проведення вакцинацій, діагностичних досліджень і профілактичних обробок та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини.

Пунктом 6.2. Положення визначено, що в разі вибуття тварини з господарства власник/утримувач зобов'язаний унести дані про вибуття з господарства до книги обліку тварин, заповнити зворотний бік паспорта тварини та два примірники відомості переміщення тварин (додаток 10).

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтовуючи свої вимоги до відповідачки, позивачка ОСОБА_1 покликалася на те, що у вересні 2010 року відповідачка у справі ОСОБА_2, яка є сестрою її покійного зятя ОСОБА_4, після смерті останнього, достовірно знаючи, що корова породи «українська чорно-ряба молочна» робочий НОМЕР_3, ідентифікаційний НОМЕР_2, належить їй, ОСОБА_1, та була передана нею дочці і зятю лише у користування, продала її без відома власника тварини заготівельникам (а. с. 2-3).

Проте з дубліката паспорта великої рогатої худоби серії НОМЕР_4 від 06.09.2011 р. та ветеринарної картки серії НОМЕР_5 від 06.09.2011 р. вбачається, що власником корови породи «українська чорно-ряба молочна», ІНФОРМАЦІЯ_1, робочий НОМЕР_3, ідентифікаційний НОМЕР_2, є чоловік позивачки ОСОБА_9 (а. с. 6).

Даних про будь-яке переміщення цієї тварини з господарства ОСОБА_9 в інше господарство, включаючи господарство дочки позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим 14.09.2010 р. ОСОБА_4, у дублікаті паспорта великої рогатої худоби серії НОМЕР_4 від 06.09.2011 р. та ветеринарній картці серії НОМЕР_5 від 06.09.2011 р. на цю тварину немає.

Рішенням Костопільського районного суду від 18 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, дочці позивачки ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_6 про витребування майна (спірної корови) з чужого незаконного володіння (а. с. 35).

Постановою слідчого СВ Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області від 26 квітня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 6 лютого 2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 356 КК України (а. с. 7).

Крім того, рішенням Костопільського районного суду від 19 листопада 2014 року, яке також набрало законної сили, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_10 про витребування спірної корови з чужого незаконного володіння (а. с. 18).

Частинами 3 і 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Проте зазначені вище рішення, на які позивачка покликалася у своїй апеляційній скарзі, таких установлених обставин, які б підтверджували обґрунтованість її позовних вимог до відповідачки, не містять.

З довідки Великомидської сільської ради Костопільського району Рівненської області № 02-13/49 від 9 лютого 2015 року вбачається, що відповідно до погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок НОМЕР_6, станом на 1 січня 2010 року (тобто ще до часу передачі позивачкою спірної корови дочці та зятю, про що вона покликається у своїй позовній заяві) у господарстві покійного ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, також рахувалася корова (а. с. 32).

Таким чином, належних і допустимих законом доказів про те, що спірна корова породи «українська чорно-ряба молочна», робочий НОМЕР_3, ідентифікаційний № UA НОМЕР_1, позивачкою тимчасово була передана дочці та покійному зятю у користування, і що в подальшому саме ця корова відповідачкою ОСОБА_3 незаконно була відчужена третій особі, у матеріалах справи немає.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому за викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки доводи поданої апеляційної скарги обґрунтованості зроблених місцевим судом висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: