РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд у складі :

головуючого - судді Кучиної Н.Г.,

з участю секретаря Соломон О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.04.2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 уклав письмовий договір позики з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою АДРЕСА_2, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі 24000,00 дол. США готівкою. Дану суму позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01.05.2015 року, про що свідчить розписка.

Після закінчення строку, визначеного в розписці, позивач пред'явив відповідачеві усну вимогу, згідно розписки та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення заборгованості, на що відповідач не прореагував.

Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення коштів відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченими коштами не провів. В порушення умов, відповідач від своєчасного виконання зобов'язань ухиляється.

Станом на 27.08.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 281,6 дол. США., з них, загальна сума заборгованості становить 24000 доларів боргу + 950,8 доларів 3% річних +11 330,8 доларів процентів за користування чужими коштами.

Просить суд стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 36 281,6 дол. США. та судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст..174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 27.04.2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 уклав письмовий договір позики з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою АДРЕСА_2, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі 24000,00 дол. США готівкою. Дану суму позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01.05.2015 року, про що свідчить власноруч підписаною відповідачем розпискою.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З оглянутих в судовому засіданні розписки, вбачається, що 27.04.2011 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику в сумі 24 000 дол. США, які відповідач зобов'язався повернути у строк - 01.05.2015р.(а.с.5).

Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому та у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлені розпискою строки відповідач не повернув борг.

Таким чином, оцінюючи викладене і ту обставину, що наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобов'язання позичальником, доказів про повернення грошей до суду не надходило, суд приходить до переконання, що між сторонами було укладено договір позики.

Відповідач свої зобов'язання, щодо погашення заборгованості не виконує.

На підставі до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, суд рахує, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних, що становить - 950,80 дол. США (з 01.05.2014 по 26.08.2015), проценти за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки НБУ, з 27.04.2011 року по 26.08.2015 року в сумі 11330,8 доларів США.

Тобто, загальна сума заборгованості становить 24000 доларів боргу + 950,8 доларів 3% річних +11 330,8 доларів процентів за користування чужими коштами = 36281,6 долара США.

Дослідивши в повному обсязі матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст.549,550,624,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1)на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою АДРЕСА_2) заборгованість у сумі 36281 (тридцять шість тисяч двісті вісімдесят один ) дол. США. 60 цент.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1)на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.