Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2003 року працює техніком підстанції 330 кВ «Миргород» відокремленого підрозділу «Полтавські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». 24 лютого 2010 року на підставі телефонограми від 19 лютого 2010 року № 5 та наказу про відрядження від 22 лютого 2014 року № 63, перебувала у відрядженні у м. Полтава для здачі планово-звітної документації, під час якого отримала травму - закритий перелом 2, 3, 4 плюсневих кісток лівої стопи. У зв'язку з нещасним випадком їй призначено інвалідність ІІІ групи. Отримана травма призвела до розладу здоров'я, що потребувало довгострокового лікування, викликала постійний біль, моральні страждання та потребу в додаткових зусиллях у повсякденному житті. Позивач вважала, що покладення на неї обов'язку, який не передбачений посадовою інструкцією, призвело до травмування з настанням його подальших наслідків. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 200 тис. грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судами встановлено, що 17 березня 2014 року по факту травмування складено акт № 1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому зазначено, що травмування відбулося під час здійснення ОСОБА_4 посадових обов'язків та з порушенням посадової інструкції техніка підстанції 330 кВ, а саме: в розділі 6 «Обставини, за яких стався нещасний випадок» зазначено, що позивач прибула в м. Полтаву для здавання місячного звіту до бухгалтерії згідно посадових обов'язків техніка підстанції; у розділі 7 «Причини нещасного випадку» зазначено невиконання п.3.2.3 посадової інструкції техніка підстанції 330 кВ - дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей під час виконання будь-яких робіт на території. Крім того, згідно з пунктом 10 «Особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці», технік підстанції Миргород - ОСОБА_4 порушила посадову інструкцію техніка підстанції 330 кВ, а саме п. 2.3.2.

Доказів того, що вказаний акт на даний час скасований або до нього внесені зміни під час розгляду справи не надано.

Судами вірно не взято до уваги посилання позивача на порушення вимог ст. 31 КЗпП України, оскільки п. 2.9 посадової інструкції техніка ПС 330 кВ «Миргород», яка діяла станом на 24 лютого 2010 року, передбачений обов'язок техніка вести облік робочого часу працівників ПС, табель та журнал обліку часу, відпрацьованого в шкідливих та тяжких умовах праці, облік відпрацьованого часу і використання інших днів відпочинку (відгулів) по ПС ПМЕМ, а розпорядженням директора ПМЕМ від 22 січня 2010 року № 07/01 зобов'язано відповідальних за складання табелів обліку робочого часу подавати їх до бухгалтерії до 25 числа поточного місяця. Доказів того, що вказане розпорядження оскаржувалося та визнане незаконним позивачкою не надано, отже суди, враховуючи зміст п. п. 5, 9 телефонограми від 19 лютого 2010 року № 5, визнали, що позивачка була направлена у відрядження для виконання роботи, обумовленої трудовим договором.

Дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Враховуючи обставин справи, правильним є висновок судів про відсутність підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України та ст. 167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К. Парінова

С.П. Штелик