Ухвала іменем україни 28 січня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Дьоміної О.О., суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Попович О.В., Штелик С.О.,розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року, в с т а н о в и л а: У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6497 грн. на строк до 21 квітня 2009 року із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0, 12% на рік на суму залишку заборгованості. Оскільки ОСОБА_3 не виконує умови кредитного договору, банк просив стягнути з нього заборгованість, що утворилась станом на 8 квітня 2013 року, у розмірі 25 782 грн 74 коп., яка складається з 5402 грн 01 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 грн 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 18 674 грн 28 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, а також штраф відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 782 грн 74 коп., а також судові витрати. У касаційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Касаційна скарга підлягає відхиленню. Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач був ознайомлений з Умовами про надання споживчого кредиту, якими сторонами досягнута домовленість про збільшений до 5 років строк позовної давності. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд зазначив, що Умовами про надання споживчого кредиту встановлена збільшена позовна давність, і це довів позивач, отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором утворилася кредитна заборгованість, яку банк має право стягнути з боржника у межах збільшеного строку позовної давності. Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшеної позовної давності, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Судом встановлено, що 21 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту «Розстрочка» (Стандарт), за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит на суму 6497 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку кредиту з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року. При укладенні кредитного договору позичальником підписано заяву про отримання повної інформації щодо Умов та Правил надання банківських послуг, а також щодо висловлення згоди із цими умовами та тарифами. За п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли на момент укладення договору, Умов строк позовної давності по всіх вимогах становить 5 років (а.с. 84). Як встановлено судом, заборгованість у ОСОБА_3 виникла з 16 липня 2008 року, п'ятирічний строк позовної давності закінчувався 16 липня 2013 року, отже, позовну заяву подано до суду 18 травня 2013 року, тобто у межах збільшеного строку позовної давності, погодженого сторонами. Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подані касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін. Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді М.В. Дем'яносов І.К. Парінова О.В. Попович С.О. Штелик