АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

за участю секретаря - Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними деяких умов кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 11 грудня 2007 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір №CL-301/863/2007, відповідно до якого позивачу був наданий кредит у розмірі 13 677,42 доларів США строком на 84 місяці, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 10,99% річних, для купівлі автомобіля із розміром щомісячного платежу в сумі 244,02 доларів США. За умовами Застереження 2 до підпунктів Б), В), пункту 1.З.1., пункту 2.3.7.1. кредитного договору позивач зобов'язаний укладати договори страхування предмету застави з визначеною (погодженою) відповідачем страховою компанією. Пункт 1.4.1.5.1. кредитного договору встановлює, що в разі порушення позивачем умов, визначених в пункті 2.3.7.1. кредитного договору, відповідач без погодження з позивачем має право підвищити фіксовану процентну ставку по кредиту на 4 відсотки. Позивачем не був укладений договір страхування транспортного засобу із визначеною відповідачем страховою компанією, що стало причиною збільшення в односторонньому порядку з 20 червня 2011 року щомісячного платежу по Кредитному договору до 262,99 доларів США. Позивач вважає, що зазначені вище умови кредитного договору є порушенням діючого в Україні законодавства про захист прав споживачів та обмеженням вільного вибору позивача щодо обрання страхової компанії і мають бути визнані частково недійсними. Згідно пункту 2 частини 1 кредитного договору позивач отримав кредитні кошти, виключно для купівлі автомобіля марки «Chevrolet Lacetti». Всі інші витрати за зобов'язаннями, передбаченими кредитним договором (включаючи комісійні винагороди банку за надання кредиту, укладення та оплату страхових договорів та інше) були сплачені позивачем за власні кошти. Тобто у склад сукупної вартості кредиту не було включено жодні інші витрати, крім витрат на оплату автомобіля. Таким чином, умови кредитного договору, щодо обов'язкового погодження із відповідачем страхової компанії, з якою позивач має укладати договори страхування заставного майна - є несправедливими (в розумінні п. 2 ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати договорів страхування.

На підставі викладеного просить суд: визнати частково недійсним Застереження 2 до підпунктів Б), В), пункту 1.3.1. кредитного договору №CL-301/863/2007 від 11.12.2007р., укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», в особі відділення «Воскресенське», в частині погодження із Банком страхової компанії при укладенні договору страхування. Визнати частково недійсним пункт 2.3.7.1. кредитного договору №СL-301/863/2007 від 11.12.2007 р., укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», в частині визначення Банком страхової компанії. Визнати недійсними пункт 1.4.1.5, підпункти 1.4.1.5.1, 1.4.1.5.2, 1.4.1.5.3, 1.4.1.5.4, застереження до п. 1.4.1.5.4. кредитного договору №СL-301/863/2007 від 11.12.2007р., та виключити ці пункти з договору. Застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати відповідача відновити щомісячний платіж по Кредитному договору в розмірі 244,04 доларів США.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання недійсними деяких умов кредитного договору та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 81-83).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі (а.с. 87-89).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір №СL-301/863/2007, згідно умов якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 13 677,42 доларів США строком на 84 місяців, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 10,99% річних для купівлі автомобіля, з щомісячним платежем в сумі 244,02 дол. США.

За умовами Застереження 2 до підпунктів Б), В), пункту 1.3.1., пункту 2.3.7.1. кредитного договору позивач зобов'язаний укладати договори страхування предмету застави з визначеною (погодженою) відповідачем страховою компанією.

Пункт 1.4.1.5.1. кредитного договору встановлює, що в разі порушення позивачем умов, визначених в пункті 2.3.7.1. кредитного договору, відповідач без погодження з позивачем має право підвищити фіксовану процентну ставку по кредиту на 4 відсотки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що пункти кредитного договори відповідають вимогам діючого законодавства, зокрема вимогам ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину та волевиявлення сторін на створення правовідносин щодо кредитних зобов'язань за договором було вільним.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно Застереження 2 до підпунктів Б), В), пункту 1.3.1., кредитного договору позивач зобов'язаний укладати договори страхування у страхових компаніях, погоджених з Банком та на умовах визначених Банком. А підпункт 1.4.1.5.1. кредитного договору встановлює, що в разі порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7., 2.3.7.1. договору, фіксована процентна ставка підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п.п. 2.3.7.1. позичальник зобов'язаний щорічно, не пізніше 20 календарних днів до закінчення чергову платежу річного періоду дії договорів страхування, надавати Банку оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів (премій) на наступний період дії Договорів страхування чи оригінал страхових договорів (полісів) укладених на умовах, що задовольняють Банк та з визначеною Банком Страховою компанією, якщо інше письмово не погоджено з Банком.

Таким чином, вищевказаними пунктами договору чітко встановлено, що позичальник зобов'язаний надавати Банку оригінал страхових договорів (полісів) укладених на умовах, що задовольняють Банк та з визначеною Банком Страховою компанією, якщо інше письмово не погоджено з Банком.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлялись позовні вимоги про визнання п.п. 1.3.1, 1.4.1.5, та підпунктів 1.4.1.5.1, 1.4.1.5.2, 1.4.1.5.3, 1.4.1.5.4 та застереження до п. 1.4.1.5.4 кредитного договору недійсними та частково недійсним п. 2.3.7.1. Підстави недійсності правочинів зазначені у ст. 203, ст. 215 ЦК України, однак жодних підстав для визнання вказаних пунктів договору недійсними не було встановлено, посилання позивача на те, що вказані пункти є несправедливими по відношенню до споживача та протирічать ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що умови кредитного договору щодо обов'язкового погодження із відповідачем страхової компанії порушують права позивача та є не справедливими, - не заслуговують на увагу, оскільки позивач, укладаючи договір, був ознайомлений з його умовами, у тому числі і оскаржуваними пунктами, але беззастережно підписав його та не вважав для себе це несправедливими умовами протягом майже 5 років. Крім того, із п. 6.2 вказаного договору вбачається, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови Договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому цим Договором.

Відповідно до п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору, проте не скористався цим правом, що свідчить про те, що він погоджувався з усіма умовами договору та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими.

Доводи апеляційної скарги про те що, дії банку щодо збільшення в односторонньому порядку щомісячного платежу по кредитному договору до 262,99 дол. США є незаконними, - не заслуговують на увагу, оскільки такі дії банку позивачем не оспорювались.

Крім того, із листа № 301-1-3-3/679 від 25 липня 2011 року на ім'я позивача, вбачається що підвищення процентної ставки відбулось з 05 січня 2010 року, у зв'язку з порушенням п 2.3.7.1. договору (не надання Банку оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів) та після пролонгації договору страхування 20 червня 2011 року ставку по кредиту було знижено згідно п. 1.4.1.5.4 договору. Однак, за період підвищення процентної ставки утворилась заборгованість за тілом кредиту, у зв'язку з чим після перерахунку платіж по кредиту склав 262,99 дол. США.

Посилання в апеляційній скарзі на ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не заслуговує на увагу, оскільки ця частина дії з 12 січня 2009 року, а кредитний договір укладено 11 грудня 2007 року.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться до повторення обставин справи, цитування норм діючого законодавства та переоцінки доказів, але відповідно до ст. 212 ЦПК України право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді: Каратаєва Л.О.

Григорченко Е.І.