Солом'янський районний суд м. києва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі судді Кицюк В.С.,
за участю секретаря Грінченко Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, -
В квітні 2015 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 4 322,48 доларів США в гривневому еквіваленті по одному кредитному договору та 69 874,80 грн. по іншому кредитному договору, мотивуючи свої вимоги наступним.
Позивач категорично не погоджується із таким порядком нарахування відсотків і вважає, що відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити відсотки по день отримання коштів, оскільки згідно самого договору передбачена можливість його пролонгації на тих же умовах, що він і укладався, в тому числі нарахування і сплата відсотків. Зважаючи на представлені позивачем розрахунки така сума недоплачених відсотків складала б на 14 травня 2012 року - 2 326,21 доларів США. Така позиція, за переконанням позивача, цілком узгоджується із постановою ВСУ у справі №6-67цс13 від 04.09.2013 року, згідно якої до спадкоємця вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів.
З урахуванням того, що свої зобов`язання в цій частині відповідач не виконав, позивач просить суд застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України і стягнути з останнього на свою користь також 3% річних від цієї суми та інфляційні збитки відповідно 263,91 доларів США та 956,06 доларів США в гривневому еквіваленті.
Сама ж сума відсотків, що, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача на її користь, має бути розрахована по день звернення з даним позовом до суду, тобто від дня смерті вкладника 03.09.2008 по 30.04.2015 і буде дорівнювати сумі 3 102,51 доларів США (також в гривневому еквіваленті)
За аналогічно викладеним вище обставинам вважає, що підлягає стягненню з відповідача на її користь недоплачені відсотки станом на 22.05.2012 в розмірі 32 074,94 грн.
На цю суму позивач також розраховує 3% річних та інфляційні збитки відповідно 3 228,13 грн. та 15 500,56 грн.
Сама ж сума відсотків, що, на думку позивача, підлягають стягненню з відповідача на її користь, за останнім договором має бути розрахована по день звернення з даним позовом до суду, тобто від дня смерті вкладника 03.09.2008 по 30.04.2015 і буде дорівнювати сумі 51 145,17 грн. (а.с.2-3, 13-15)
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.66, 67). В свою чергу, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує (а.с.68)
В той же час, суд розцінює неявку представника відповідача як зловживання своїми процесуальними правами, оскільки як вбачається із зворотного повідомлення виклик до суду відповідач отримав завчасно, а саме майже за місяць до дня судового засідання, проте за наявності ймовірного великого штату співробітників заяви про перенесення розгляду справи не подав (а.с.66). Ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовом та доданими до нього документами відповідач взагалі отримав ще 03.06.2015 року (а.с.32), представник банку був присутнім в суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляції на цю ухвалу 03.09.2015 року (а.с.56), відтак суд вважає, що часу було цілком достатньо, щоб на вимогу ЦПК України подати всі наявні докази в разі заперечення проти даного позову до початку судового розгляду.
За викладених обставин, з урахуванням приписів ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків розгляду справи, суд ухвалює рішення за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі в порядку заочного провадження на підставі ст. ст.224-226 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.
Так, з представлених позивачем документів вбачається, що 26.09.2011 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1, яка є спадкоємицею грошових вкладів з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 (а.с.20)
Зокрема, в свідоцтві передбачено, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із грошових вкладів з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться в Центральному відділенні філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська на рахунку НОМЕР_2, у відділенні №28 «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська на рахунку НОМЕР_3, що належали померлій на підставі повідомлення, виданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпропетровська 05.08.2011 року №30.1.0.0/2-20110620/1636.
Як вбачається з листа відповідача від 07.02.2014 №20.1.0.0.0/7-20131209/1868 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача про те, що вищезазначені договори банківських вкладів є припиненими на день смерті спадкодавця, відтак і права на нарахування відсотків у банку не виникає. Відтак на неодноразові звернення позивача з заявами про виплату процентів, нарахованих на суму вкладу після смерті ОСОБА_2 позивачу було відмовлено (а.с.4, 5, 6-7)
Таку позицію відповідача суд вважає помилковою, оскільки слід виходити з того, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право на вклад у банку. Хоча правоздатність спадкодавця припинилася у зв`язку із його смертю, зобов`язання банку перед його спадкоємцями за договором банківського вкладу не припинилося, оскільки відповідач продовжував користуватися коштами вкладника. Така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 04.09.2013 року у справі №6-67цс13 і не може бути згідно ст.360-7 ЦПК України залишена поза увагою суду першої інстанції (а.с.23)
Відповідно до положень ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.
Згідно зі ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, в тому числі, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 ЦК України.
Згідно зі ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Тобто сторонами правовідносин за договором банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор). Оскільки зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не пов`язане із особою вкладника, у зв`язку зі смертю вкладника (кредитора) таке зобов`язання не припиняється. До спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів.
Таким чином, суд не погоджується із позицією позивача в тій частині, що відсотки слід нараховувати на суму вкладу станом на день звернення в суд із даним позовом.
Так, за договорами банківського вкладу в іноземній валюті та в національній валюті вкладу грошові кошти, а саме суми вкладів з відсотками, нарахованими на день смерті спадкодавця, були виплачені позивачу відповідачем відповідно 14 травня 2012 року та 22 травня 2012 року.
Зважаючи на те, що вимоги про стягнення відсотків заявлені в гривневому еквіваленті, то суд ухвалює рішення про стягнення зазначеної суми в розмірі 50 455,49 грн. з урахуванням курсу національної валюти до валюти США станом на день постановлення рішення у справі 21,69.
Вимоги про стягнення відсотків за період від 14 та 22 травня 2012 року до дня звернення позивача із цим позовом до суду суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і не відповідають умовам договірних відносин, які існували між сторонами, оскільки відсоткова ставка за договорами нараховується на суму вкладу, яка була повернута і це сторонами не заперечується.
Щодо застосування до спірних відносин положень ч.2 ст.625 ЦК України, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зважаючи на те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, то ч.2 ст.625 ЦК України в даному випадку може бути застосована.
Проте, щодо застосування індексу інфляції до заборгованості, яка виникла в іноземній валюті, то в цій частині суд також не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Як зазначається у п. 1 оглядового листа Вищого господарського суду України від 26 липня 2002 року N 01-8/870 вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу. При цьому роз'яснено, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідач своїм правом з`явитися і спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходив з представлених саме позивачем доказів, які суд оцінив за своїм внутрішнім переконанням як такі, що є належні та допустимі відповідно до положень ст. ст.57-61 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалене судове рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак з відповідача на користь держави слід стягнути 2 724,29 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 625, 1058, 1061, 1216, 1218, 1219 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-59, 60-61, 212-215, 218, 224-226ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя - В.С. Кицюк