Справа № 355/1677/14-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К.В.
Провадження № 22-ц/780/1169/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 29 01.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Коцюрби О.П.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа Управління держземагенства у Баришівському районі Київської області про захист права власності шляхом усунення перешкод у користування майном, скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивач звернулась із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що тим, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 13 грудня 2012 року затверджена мирова угода між нею та ОСОБА_5, за якою їй у власність відійшли:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами,

- земельну ділянку площею 0,1952 га, з яких 0,1500 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,0452 для ведення особистого селянського господарства , які розташовані по АДРЕСА_1.

Після отримання вказаного рішення, позивач звернулась до Реєстраційної служби для оформлення права власності на земельні ділянки. В реєстраційній службі було встановлено, що неможливо виготовити кадастровий план земельних ділянок, оскільки на її земельну ділянку накладається суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2 яка належить відповідачу ОСОБА_3

Позивач просила суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільно збудованої огорожі та відновлення законних меж, а також скасувати державний акт серії НОМЕР_1, що посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 розташовану по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення для комерційного використання. Крім того позивач вважає, що діями відповідачів їй заподіяно моральної шкоди на загальну суму 10 000 гривень, яку просить стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 31 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов. В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції неповно з»ясував всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не дослідив технічну документацію щодо оформлення права власності ОСОБА_3, не допитав в якості свідка начальника відділу земельних ресурсів Баришівської сільради Івченко Н.М., та інших свідків, не звернув уваги, що позивач зверталася до органів міліції з приводу підробки документі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 відповідно до ухвали Баришівського районного суду від 13 грудня 2012 року про затвердження мирової угоди, отримала право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також:

- земельну ділянку площею 0,1952 га, з яких 0,1500 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,0452 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1. ( а.с. 12-14).

При подальшому оформленні своїх прав позивач звернулась в Реєстраційну службі та землевпорядну організацію, але не змогла отримати кадастрового плану на земельну ділянку, так як було встановлено, що на її ділянку частково накладається суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2 яка належить відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 41). ОСОБА_3 є власником земельних ділянок 0,1500 га ( цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), 0,0100 га (цільове призначення для комерційного використання), які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 41-45).

Позивач звернулась до земельного відділу Баришівської селищної ради, після чого комісія в складі начальника відділу земельних ресурсів Баришівської селищної ради Івченко Н.М., спеціаліста селищної ради Солоніної І.С. та представника ТОВ «Геоземінформ» Красножона О.Г. обстежила земельну ділянку та виявила, що суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_2 яка належить ОСОБА_4 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_2

Відповідно ст.ст. 116, 125, 126 Земельного Кодексу України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Право власності посвідчується державним актом, і виникає з моменту його державної реєстрації.

Вимога про скасування державного акту є похідною в і залежить від доведеності незаконності рішення органу, на підставі якого виданий державний акт.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку передбачений ст. 140 Земельного Кодексу України є вичерпним, встановлений для випадків, коли право власності набуто у встановленому законом порядку.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що рішення органу (селищної ради), на підставі якого виданий державний акт ОСОБА_3 є чинним, в установленому законом порядку не скасовано.

Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 виданий з дотриманням вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженого Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43.

Оскаржуючи Державний акт на право власності на землю, виданий на ім"я ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 не оскаржує рішення на підставі якого даний акт було видано. Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, а відтак правові підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. (справа №. 6-12цс13), від 23.10.2013р. (справа №. 6-93цс13), від 25.06.2014р.(справа №6-67цс14).

Оскільки, позивачем не надано відповідно до ст. 60 ЦПК України доказів порушення відповідачем його права на користування земельною ділянкою, порушення меж його земельної ділянки, завдання відповідачами їй моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: