Справа № 359/3387/15 Головуючий у І інстанції Саган В.М.
Провадження № 22-ц/780/4939/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 54 23.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Сержанюка А.С., Фінгагєєва В.О.

При секретарі - Петленко І.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, 3-я особа: первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування його та поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим,що згідно із наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 12 березня 2015 р. № 118/о його звільнено з посади інженера 1-ї категорії відділу захисту об'єктів від незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 12 березня 2015 року «в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України».

Позивач зазначав , що при звільненні не дотримано вимог статей 42, 43,

49-2 КЗпП України, а саме: не враховано його переважне право на залишення на роботі, оскільки він безперервно працює на підприємстві з 2008 року, не запропоновано іншу роботу, та неотримана згода профспілкового органу на його звільнення, тому позивач вважає звільнення незаконним, у зв'язку з чим просить визнати незаконним наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 118/о від

12 березня 2015 року про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 13 березня 2015 року до моменту фактичного поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконним звільненням.

Представник відповідач зперечуючи проти позову , зазначив , що позивачу при попередженні про звільнення був наданий перелік вакантних посад по підприємству в цілому станом на момент попередження про звільнення, з боку підприємства було вчинено дії щодо консультацій з профспілковою організацією для пом»якшення наслідків вивільнення працівників.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 14 липня 2015 року позов задоволений частково.

Наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 12.03.2015 року №118/о в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату - визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді інженера 1-ї категорії відділу захисту об»єктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 50653,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір в розмірі 506,53 грн.

В іншій частині позову - відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначали ,що під час звільнення ОСОБА_2 .були дотримані всі норми трудового законодавства .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції ,відповідно до наказу № 497/о від 22.10.2008 року ОСОБА_2 прийнято на посаду інженера 1-ї категорії відділу захисту об'єктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

ОСОБА_2, 12 січня 2015 року отримав попередження № 3.3.40-39 про скорочення посади інженера 1-ї категорії.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. від 12 березня 2015 року № 118/о ОСОБА_2 було звільнено з роботи 12 березня 2015 року за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем ( а.с. 9)

Наказом №11 8/о від 12.03.2015 р. позивач був звільнений із посади інженера 1-ї категорії відділу захисту об'єктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України.( а.с. 11)

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (частина перша). При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга). Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (частина третя).

Разом з попередженням про звільнення, позивач отримав перелік вакантних посад по підприємству в цілому для працевлаштування.( а.с. 10)

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 20 січня 2015 року та заява від 27.січня 2015 з проханням перевести його на вакантну, на той момент посаду, провідного інженера відділу економічної безпеки АУП Украероруху, в переведенні на яку йому було відмовлено у зв'язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам до посади( а.с. 17).

Відповідачем відповідно до ст.. 60 ЦПК України не надано жодного підтвердження, що позивачу були запропоновані будь-які вакантні посади, що відповідали би його освіті та кваліфікаційному рівню.

Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

З поданих сторонами доказів встановлено, що в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України створена та діє Первинна профспілкова організація "Інженерно-технічних фахівців", членом якої є позивач.

Вірним є висновок суду , що відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з позивачем з підстави, передбаченої п.1 ст. 40 Кодексу, могло бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету підприємства за результатами розгляду обґрунтованого письмового подання керівника підприємства у присутності позивача.

Відповідно до листа первинної профспілкової організації "Інженерно-технічних фахівців" на ім'я директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 05.03.2015 № ІТФ-44 «Про відмову у наданні згоди на звільнення», відповідач був повідомлений, що профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації "Інженерно-технічних фахівців" було розглянуто лист Державного підприємства обслуговування повітряного руху № 3.3.40-226 від 02.03.2015 і прийнято рішення відмовити в наданні згоди на звільнення інженера 1-ї категорії відділу захисту об'єктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.( а.с. 19-20)

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Так, відповідно до абзацу 1 п. 19 Постанови пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що наказ Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України від 12 березня 2015 р. № 118/о в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інженера 1-ї категорії відділу захисту обєктів від незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України» та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Вірним є висновок суду і про стягнення з відповідача користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 13 квітня 2015 до 14 липня 2015, відповідно до вимог п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи. Відповідно до п /п. 3 п. 1 цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу. Розрахунок проведений судом відповідно до вимог вказаного Порядку є вірним.

Посилання відповідача на ту обставину , що позивач отримав вихідну допомогу , а тому суд мав врахувати це під час розрахунку суми середнього заробітку , що підлягає стягненню, є безпідставними , не ґрунтуються на вимогах закону .

Оскільки неправомірні дії відповідача призвели до істотних вимушених змін в життєдіяльності позивача, висновок суду про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 грн є цілком обгрунтованим .

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються, не грунтуються на вимогах закону і не спростовують висновків суду. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи , постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст, 303, 307, 308, 313- 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді