АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/3768/15-ц Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Провадження №22-ц/791/2241/15 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця «29» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю адвоката:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, зазначаючи, що на підставі кредитного договору від 13 вересня 2006 року банк надав вказаній фізичній особі в строкове платне користування кредит в розмірі 23100 дол. США з кінцевим терміном повернення 13 вересня 2021 року.

Оскільки ОСОБА_6 належним чином прийнятих на себе зобовязань не виконує, у неї станом на 13 березня 2015 року виникла заборгованість перед банком в сумі 14676,19 дол. США, що еквівалентно 317152,47 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 13262,06 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1037,74 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 246,93 дол. США та пені в розмірі 135,46 дол. США.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив суд стягнути з позичальника заборгованість у вказаному розмірі.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просила визнати недійсними договори кредиту та іпотеки, укладені між нею та первісним позивачем 13 вересня 2006 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу, затверджених постановою НБУ від 25.05.2007 року №168.

Рішенням суду від 08 липня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить ухвалене місцевим рішенням скасувати і постановити нове, яким у задоволенні вимог банку відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справ вбачається, що 13 вересня 2006 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №НЕН20К00000028, згідно якому ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, надав ОСОБА_7, яка після шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6, кредит у розмірі 20000 дол. США на придбання житла та 3100 дол. США на сплату страхових платежів строком користування до 13 вересня 2021 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Згідно п.1.1 договору сторони погодили, що погашення кредиту та сплата інших передбачених умовами договору платежів, а саме: відсотків, винагороди та комісії, проводиться шляхом внесення позичальником щомісячного мінімально необхідного платежу в розмірі 284,18 дол. США в період з 13 по 20 число.

Крім того, умовами вказаного вище кредитного правочину визначено порядок і строки погашення кредиту та сплати інших передбачених умовами договору платежів, права та обовязки сторін, їх відповідальність за порушення умов договору.

В забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобовязань 13 вересня 2006 року сторони уклали іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно.

ОСОБА_6 належним чином прийняті на себе зобовязання не виконувала, що нею не заперечується.

Згідно розрахунку, наданому банком, загальна заборгованість позичальника внаслідок допущення порушень кредитної дисципліни станом на 13 березня 2015 року становить 14676,19 дол. США, що еквівалентно 317152, 47 грн., і складається з певних позицій, вказаних у позові.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитодавець, відповідно до положень ст.ст. 1048, 1050 ЦК України має право вимагати від відповідача за первісним позовом, як позичальника, який не виконав належним чином прийняті на себе зобовязання, повернення кредиту, в тому числі дострокового повернення тієї частини, що залишилася, та сплати належних йому процентів, винагороди за надання фінансового інструменту і неустойки, й обґрунтовано стягнув з останньої з підстав, передбачених умовами укладеного сторонами договору кредиту, належні позивачеві грошові кошти по перелічених позиціях в розмірі, який ОСОБА_8 в установленому законом порядку не спростувала.

Питання про застосування позовної давності жодною із сторін під час розгляду справи судом першої інстанції не порушувалося.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо необґрунтованості зустрічного позову з огляду на наступне.

За правилами частини першої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -. третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього -Кодексу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд правильно встановив, що твердження ОСОБА_6 про невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, враховуючи, що банк надав останній послуги у вигляді надання кредитних коштів, плата за користування якими та умови повернення чітко визначені кредитним договором, зокрема, встановлено мінімальну суму щомісячного платежу у розмірі 284,18 дол. США, визначено порядок нарахування відсотків, розмір та періоди сплати інших платежів, а також інші права і обовязки сторін, в тому числі, заходи відповідальності, які покладаються на сторін у зв'язку з порушенням зобов'язань.

Такі умови договору є результатом домовленості сторін та жодним чином не свідчать про обмеження прав споживача.

Викладені в апеляційній скарзі доводи по те, що банк не повідомляв позичальника про необхідність усунення порушень основного зобовязання, а тому не має права на дострокове стягнення частини кредиту, яка залишалася, до уваги колегії суддів не приймаються, враховуючи, що законодавець, встановивши наслідки порушення договору позичальником, не передбачив для їх застосування такої обовязкової умови, як повідомлення останнього кредитодавцем про порушення.

Посилання ОСОБА_9 у зустрічному позову та в апеляційній скарзі щодо недотримання ПАТ КБ «Приватбанк» вимог, встановлених Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, не можуть бути прийнятими до уваги колегії суддів, враховуючи, що зазначений нормативно-правовий акт був введений в дію після укладення сторонами кредитного договору.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно стягнув з неї на користь банку судовий збір, оскільки він вже був повернутий нею в повному обсязі на вимогу первісного позивача, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, враховуючи, що з долучених до апеляційної скарги копій чеків вбачається лише загальна сума здійснених ОСОБА_6 03 квітня 2015, року грошових операцій, однак вони не свідчать, що грошова сума в розмірі 3 172 грн. внесена останньою на свій кредитний рахунок, була сплачена саме за подання банком позову й понесення у звязку з цим судових витрат.

Ця грошова сума, як пояснив представник позивача в засіданні суду апеляційної інстанції, зарахована кредитодавцем відповідно до умови укладеного сторонами письмового правочину.

Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на вимоги цивільного законодавства щодо визначення грошової одиниці зобовязання, згідно якому неустойка, нарахована за порушення кредитної дисципліни навіть при кредиті в іноземній валюті, має обчислюватися в гривнях, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції мав вказати, що стягненню підлягає пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 2 927,29 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, повно і всебічно розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням наданих сторонами доказів, однак припустився помилки при визначенні валюти заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь банка, у звязку з чим оскаржене рішення підлягає зміні у цій частині згідно вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307-309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 липня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №НЕН20К00000028 від 13.09.2006 року змінити, стягнувши в рахунок вказаної заборгованості 14540,73 дол. США, що еквівалентно 314225,18 грн., та 2927,29 грн. пені.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: