Справа № 137/1411/15-ц Провадження № 22-ц/772/3106/2015Головуючий в суді першої інстанції Сільченко О. В.
Категорія 41Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чорного В.І., Медвецького С.К.,

при секретарі: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Соснівська сільська рада, про захист честі та гідності, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивачі звернулись в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачами до Літинської районної державної адміністрації було направлено звернення із зазначенням фактів, що не відповідають дійсності, а саме щодо руйнування ними вигрібної ями та засмічення прибудинкової території, а також позивач ОСОБА_4 в присутності дільничного інспектора Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області погрожував їм фізичною розправою та висказував принизливі слова і внаслідок вказаних неправомірних дій відповідачів, було принижено їх честь та гідність, а тому просили зобов'язати відповідачів вибачитись перед ними при свідках за приниження честі, гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, стягнути солідарно з відповідачів на їх користь 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник Соснівської сільської ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що дії відповідачів не були направлені на поширення негативної інформації стосовно позивачів, а фактично лише мало місце звернення відповідачів до Літинської РДА стосовно дотримання позивачами правил добросусідства та припинення руйнування вигрібної ями загального користування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Літинської районної державної адміністрації було направлено звернення у якому вказано про порушенням ОСОБА_2 правила добросусідства, яке виразилось у залишенні сільськогосподарської техніки та складуванні дров і побутового сміття на вигрібній ямі загального користування, яка внаслідок цього почала руйнуватися.

При розгляді вищевказаного звернення, Соснівською сільською радою Літинського району Вінницької області на адресу ОСОБА_2 було направлено лист за №375/07/08 від 10.07.2015 року з вимогою про усунення зазначених порушень.

Згідно відповіді Калинівського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області №02/491 від 16.07.2015 року під час перевірки, проведеної в присутності мешканців с. Радянське ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, представника Соснівської сільської ради, дільничного інспектора Літинського РВ, виявлено, що каналізаційний вигріб, розташований на землях загального користування, закритий щільною кришкою, територія навколо вигрібної ями впорядкована.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлено вимогу про захист честі та гідності, які були принижені внаслідок поширення відносно них недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, яка була при цьому заподіяна.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Зі змісту п. 16 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України видно, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи видно, що в діях відповідачів, які виразились в направленні до Літинської районної державної адміністрації відповідного звернення, було реалізовано конституційне право особи на звернення до відповідного органу щодо дотримання позивачами правил добросусідства, що не можна вважати поширенням відносно останніх недостовірної інформації, тобто позивачами не доведено факт порушення їх особистих немайнових прав і відповідно є недоведеним факт заподіяння моральної шкоди, тоді як згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо висловлених відповідачем ОСОБА_4 погроз фізичної розправи, то даному факту було надано відповідну правову оцінку у висновку за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_2, що був складений співробітниками Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області і до того ж, вимога про захист честі та гідності була обґрунтована не фактом вказаних погроз, а направленням до Літинської районної державної адміністрації відповідного звернення.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності заявленого позову.

Викладені в апеляційній скарзі твердження фактично лише відтворюють зміст позовних вимог і висновок суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.І. Чорний

/підпис/ С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: