30.09.2015 Єдиний унікальний номер 205/2627/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. ДніпропетровськСправа № 205/2627/15-ц
2/205/1550/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи Орган опіки піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру № 77, яка розташована у м. Дніпропетровську, вул. Моніторна 7, після смерті батька ОСОБА_4, який помер 26.05.2014р., а також зобовязати ОСОБА_3 державну нотаріальну контору, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2

Представник відповідача 10.08.2015р. подав до суду заперечення, в яких вказав, що позивач передчасно звернулась з заявленими вимогами до суду, оскільки вона спочатку повинна була звернутись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкового майна, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання позивач не зявилась, натомість подала до суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без своєї присутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про день, місце і час судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, натомість подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча про день, місце і час судового засідання повідомлявся належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

19.01.2002р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_5 засвідчено заповіт серія АЕІ № 469462, зареєстрований в реєстрі за № 233, згідно з яким громадянка ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_4 (а.с.11).

12.10.2011р. ОСОБА_4, на підставі вищевказаного заповіту, отримав спадщину у вигляді квартири № 77, яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 01.04.1997р., що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Моніторній 7, та складається з: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-санвузол, 5-комора, І-лоджія, загальна площа 40,00 кв.м., житлова площа 19,4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, засвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 12.10.2011р., зареєстрованим в реєстрі за № 4741 (а.с.13).

Відповідно до відповіді КП «ДМБТІ» № 13854 від 16.12.2014р. станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1, містяться відомості про право приватної власності за гр. ОСОБА_8 (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документу) (з.а.с.59).

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_4 прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак за життя не встиг зареєструвати право власності на успадковану квартиру у Державній реєстраційній службі України, оскільки помер 26.05.2014р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3934 (а.с.14).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира № 77 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, 7.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, 17.03.2001р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, актовий запис № 155 (а.с.10).

20.08.2001р. у подружжя народилась донька ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 858 (а.с.10).

15.07.2009р. шлюб між позивачем та відповідачем відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, розірвано (а.с.12).

Відповідно до заяви від 12.07.2014р. № 1119, ОСОБА_9, який є батьком померлого ОСОБА_4, відмовився від належної йому частини спадщини, що залишилась після смерті сина на користь його неповнолітньої доньки, ОСОБА_2

Позивач 12.07.2014р., діючи як законний представник неповнолітньої доньки померлого ОСОБА_2, звернулась у встановлений для прийняття спадщини законом строк до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна (а.с.15).

З наведеного вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк після померлого ОСОБА_4, є його неповнолітня донька ОСОБА_2, 20.08.2001р.н.

Водночас, постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 18.02.2015р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.16).

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання представника відповідача на передчасне звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності за законом, оскільки матеріали справи містять докази звернення до державного нотаріуса та відмову в оформленні спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 ОСОБА_11 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, оскільки донька померлого ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а також враховуючи, що вона в інший спосіб, крім як звернутись з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, не може захистити своє порушене право, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її права як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на квартиру № 77, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Моніторній 7.

Що стосується позовних вимог в частині зобовязання Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори видати законному представнику ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки ця вимога є передчасною, а визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом є самостійним способом захисту її прав.

Крім того, цивільним процесуальним законодавством не передбачено право суду при вирішенні спору зобовязувати вчинити певні дії третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що ОСОБА_3 державна нотаріальна контора залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору, а не як відповідач, суд доходить висновку про відсутність підстав для зобовязання Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори видати законному представнику свідоцтво про право на спадщину за законом.

Керуючись ст.ст.392, 1223, 1258, 1259, 1261, 1265, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_3 міської ради, треті особи Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру № 77, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, буд. 7, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 26 травня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_12