Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що на підставі договору дарування від 01.04.2014 року він є власником квартири АДРЕСА_1, в цій квартирі перебуває на реєстраційному обліку відповідач по справі - бувша дружина його батька, з якою батько перебував у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2004 року, в серпні 2014 року відповідач припинила сімейно-шлюбні відносини з батьком позивача і з того часу в квартирі не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знялася, в зв'язку з цим позивач не має змоги оформити субсидію, факт перебування відповідача на реєстраційному обліку в належній позивачу квартирі порушує його права власника. А тому позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач до суду не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 01.04.2014 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, дарувальником за яким є батько позивача ОСОБА_3, що стверджується копією цього договору, який посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстровано в реєстрі за № 3-315.

Право власності позивача на дану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 01.04.2014 року, що стверджується витягом з цього Реєстру.

В п. 2 договору передбачено, що відчужувана квартира належить дарувальнику на підставі свідоцтва на право власності на житло НОМЕР_1, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради Київської області 16.08.1996 року, зареєстрованого у Білоцерківському МБТІ 19.09.1996 року за реєстром № 12234 в книзі 103.

В судовому засіданні також встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, зареєстрований та проживає його батько ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за даною адресою з 15.05.2014 року.

Наведене стверджується довідкою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 та відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області.

З пояснень представника позивача слідує, що відповідач за вказаною вище адресою не проживає з серпня 2014 року, вона переїхала до свого будинку після того, як довідалася про те, що батько подарував спірну квартиру позивачу, жодної участі в утриманні квартири відповідач не приймає, її реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним йому житлом.

Факт відсутності відповідача за зазначеною вище адресою підтверджено також актом обстеження від 28.07.2015 року, який складено комісією ЖЕК № 6, крім членів комісії акт підписано сусідами батька позивача.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Отже, з припиненням права власності на майно власник втрачає права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Права членів сім'ї власника на користування майном є похідними від прав самого власника, а тому разом із власником члени його сім'ї також втрачають право на користування житловим приміщенням.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Як встановлено судом, відповідач набула права на користування вказаною вище квартирою як член сім'ї попереднього власника житла, не проживає в цій квартирі з серпня 2014 року, але залишається зареєстрованою по даний час за цією адресою, шлюб між батьком позивача та відповідачкою розірвано згідно заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 26.12.2014 року, яке набрало законної сили 17.02.2015 року, добровільно з реєстрації відповідач не знялася, її реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко