Справа № 487/5239/15-ц
Провадження № 2/487/2184/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про стягнення суми за договорами банківських вкладів, пені та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Дельта Банк про стягнення коштів за договором банківського вкладу №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line у розмірі 19000 доларів США, 475 доларів США відсотків, пені у сумі 51998,25 доларів США та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги просив з урахуванням часткового виконання відповідачем зобов'язання за договором банківського вкладу в сумі 200000 грн., що еквівалентно 8058 доларів США (виходячи з курсу долару на день початку процедури введення тимчасовоїадміністраії 1 долар США=24,82 грн.) станом на 01.10.2015 року просив стягнути суму вкладу за договором у розмірі 10942 доларів США, 475 доларів США відсотків, пені у сумі 51998,25 доларів США та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, поважність причин неявки суду не повідомив. Згідно наданих до суду письмових заперечень позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмови посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу на суму вклад 19000 доларів США на строк до 05.12.2014 року включно. Відповідно до 1.10 вказаного договору по закінченню стоку дії договору банк перерахував суму вкладу та процентів на поточний рахунок ОСОБА_1 №5601 тим самим виконавши свої зобов'язання за договором та дія вказаного договору припинилась. При цьому, позивачем не доведено протиправності баку із виконання своїх зобов'язань за договором, оскільки не надано жодного доказу, що він намагався зняти кошти в установлену законом порядку з поточного рахунку, зокрема подав заяву на видачу готівки встановленої форми. Крім того, відповідно до Постанови №758 від 01.12.2014 року Правління НБУ зобов'язало уповноважені банки обмежувати видачу готівкових коштів в іноземні валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквівалентів за офіційним курсом НБУ. У зв'язку з чим банк не мав змогу взагалі видати одноразово всю суму коштів. Безпідставні є вимоги щодо стягнення пені за порушення строків повернення вкладу та нарахованих процентів, оскільки після укладення договору між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положенням укладеного договору, умовами якого не передбачено стягнення пені за неналежне виконання зобов'язання. А посилання позивача, що між сторонами виникли зобов'язання які регулюються нормами Закону України Про захист прав споживачів є помилковими. Також, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження щодо спричинення йому моральної шкоди та умовами договору не передбачена відповідальність про відкошування моральної шкоди за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Не погодились та з витратами на правову допомогу у розмірі 5000 грн. посилаючись на те, що сам позивач є адвокатом. Також зазначали, що постановою Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 ПАТ Дельта Банк віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 з 03.03.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяця по 02.06.2015 року та строк якої продовжено до 02.10.2015 року, у зв'язку існує спеціальний порядок повернення коштів вкладникам відповідно до спеціального Закону Про систему гарантування вкладів фізичних осіб який діє під час дії у банку тимчасової адміністрації.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.11.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ Дельта Банк в особі ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності б/н від 02.11.2011 року, був укладений договір банківського вкладу (депозиту) №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line на суму вкладу 19000 доларів США з процентною ставкою на суму вкладу 10,25% строком по 05 грудня 2014 року включно..

В підтвердження виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним договором до суду позивачем надано копію квитанції №29134976 від 30.11.2013 року, по якої ним були внесені грошові кошти в сумі 19000 доларів США.

Згідно п. 1.9 Договору банківського вкладу №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line нараховані відсотки по вкладу виплачуються щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки №601, відкритий в установі банку.

Згідно п. 1.10 Договору банківського вкладу №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п. 1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки №601, відкритий в установі банку.

Отже, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

По закінченню стоку дії договору банк перерахував суму вкладу та процентів на поточний рахунок ОСОБА_1 №5601.

19.02.2015 року, позивач звернувся до відповідача, а саме: до голови ради директорів ПАТ Дельта Банк та керівнику Миколаївської філії ПАТ Дельта Банк, з заявою про отримання суми вкладу та нарахованих процентів, після закінчення строку дії договору банківського вкладу, однак такі вимоги Банком не були виконані.

Доказів звернення позивача до відповідача з відповідними заявами до 19.02.29015 року суду не надано.

27.08.2015 року, через установу ПАТ КБ ПриватБанк, відповідач частково виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу та виплатив позивачу суму вкладу у розмірі 200000 грн., що підтверджується витягом зі списку вкладників, які отримали кошти.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( ст. 41 Конституції України).

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї, на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ч.1 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу, або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строкового вкладу). Ця угода між банком та клієнтом є видом договірних зобовязань і тому за порушення зобовязання однією стороною вона повинна відповідати за нормами ЦК України.

Порушенням зобовязання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

При цьому, обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом ( ст. 1074 ЦК України).

Отже, у випадку перерахування коштів на поточний рахунок банківського рахунку вкладника в цьому ж банку, але не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаними.

Крім того, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч.2 ст.192 ЦК України ).

Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, але при цьому і обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Ураховуючи, що відповідач прийняв від позивача вклад в іноземній валюті (доларах США), тому не суперечить діючому законодавству стягнення з нього на користь позивача грошових коштів за договорами банківського вкладу саме в іноземній валюті.

Крім того, на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 ПАТ Дельта Банк віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 з 03.03.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяця по 02.06.2015 року та строк якої продовжено до 02.10.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ Дельта Банк.

Згідно ст. 36 п. 5 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1. задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, 2. примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку; 3. нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборі (обов'язкових платежів), 4. зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, обмеження встановлене п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національної валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановлений НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Отже, строк дії договору банківського вкладу закінчився 06.12.2014 року, позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення грошових коштів 19.02.2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації (03.03.2015 року), у зв'язку з чим ПАТ Дельта Банк мав можливість повернути позивачу суми вкладів та на зобов'язання відповідача перед позивачем обмеження встановлене п.1 ч.5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не поширюється.

Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу, з урахуванням часткового погашення боргу 28.08.2015 року у розмірі 200000 грн., у розмірі 9614,73 доларів США (19000 доларів США- 200000 грн., що еквівалентно 9385,27 доларів США (курс долара НБУ станом на 28.08.2015 року 1 долар США=21,32 грн. (200000/21,32 дол. США=9385,27 дол. США) та 475 доларів США нарахованих процентів, у зав'язку з чим позовні вимоги в цей частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується вимоги позивач про стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України Про захист прав споживачів, пені у розмірі 3% за прострочення виконання за кожний день прострочення за Договором банківського вкладу (депозиту) №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line у розмірі 51998,25 доларів США (19476х0,03х89 днів прострочення), суд приходить до наступного:

Відповідно до положень п. 32.2 ст. 32 Закону України Про платіжні системи та переказу коштів в Україні передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплати платнику пеню у розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений між ними.

Тому, якщо договором не передбачена штрафна відповідальність банку за прострочення виконання розпорядження клієнта, то підлягають застосуванню положення наведеної матеріальної норми.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 36 п. 5 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб слід нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача пеню, розмір якої обмежується строком до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ Дельта Банк з 03.03.2015 року: за період з 19.02.2015 року по 02.03.2015 року у розмірі 4979,09 грн. (12 календарних днів х 19,48 доларів США 0,1% від суми простроченого платежу х 21,30 грн. - офіційний курс НБУ станом на 01.10.2015 року 1 долар США=21,295636 грн.) та позовна вимога в частині стягнення пені піддягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) було досягнуто домовленості про відшкодування моральної шкоди в разі невиконання сабо неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,07 грн.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд приходить до наступного:

Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.

У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 р. роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2015 р. між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладена угода на представництво інтересів на досудовому слідстві і в судовому засіданні, ордер МК№41504 від 03.04.2015 року, на подтверждения правого статусу адвоката надано витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №147 від 01.03.2015 року адвокатом ОСОБА_3 прийнято від ОСОБА_1 5000 грн. за надання юридичної послуги.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про укладення між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги по даній справі, про кількість годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі, розрахунок складу і розміру цих витрат.

Отже, відсутність розрахунку витрат на правову допомгу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про стягнення суми за договорами банківських вкладів, пені та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на користь ОСОБА_1 за Договором банківського вкладу (депозиту) №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line 9385,27 доларів США та процентів 475 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на користь ОСОБА_1 пеню за Договором банківського вкладу (депозиту) №7418 від 30.11.2013 року Найкращій від Миколая on-line у розмірі 4979,09 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на користь держави судовий збір в розмірі 2684,07 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина