справа № 208/9183/14-ц
№ провадження 2/208/549/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції «Про визнання правочину дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд:

- визнати дійсним зареєстрований 26.11.1999р. на Українській товарній біржі «Контрактова» договір купівлі-продажу 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

- визнати за нею в цілому право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, звернувшись до Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції із заявою про реєстрацію права власності на 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вона отримала відмову у реєстрації її права власності через те, що, наданий нею договір купівлі-продажу 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не посвідчений нотаріально, а зареєстрований на Українській товарній біржі «Контрактова». Враховуючи, що, сторона спірного договору - ОСОБА_4 померла, просить суд, на підставі ст.334 ЦК України визнати спірний договір дійсним. Крім того, після смерті батька, якому належали 2/9 частини вказаного будинку, вона прийняла спадщину, так як постійно проживала разом із ним. При цьому, враховуючи, що, її матір - відповідач ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини, просить суд визнати за нею право власності в цілому на спірний будинок.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності (а.с.35), а також зазначила, що, вважає доньку - позивача по справі, єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка, якому належали 2/9 частини вищевказаного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності (а.с.39), а також зазначила, що, не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, 26.11.1999р. на Українській товарній біржі «Контрактова» зареєстровано договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали, а позивач ОСОБА_1 придбала 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням від 22.05.2014р. державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив позивачці у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначивши, що, наданий позивачем вищевказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально.

Згідно інформації, наданої 19.02.2015р. ОКП «Дніпродзержинське БТІ», право власності на 7/9 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990р.; право власності на 2/9 частин вказаного будинку зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.08.1990р.

Як зазначає позивач, придбавши у власність 7/9 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна через те, що, спірний договір не посвідчений нотаріально.

Згідно положення ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається зі змісту спірного договору, вказаний договір засвідчено особисто підписами сторін, при цьому сторони даного договору домовилися щодо всіх його істотних умов.

З наведеного суд вбачає, що, домовившись щодо всіх істотних умов договору, та, здійснивши повне виконання умов договору, сторонами зазначений договір нотаріально посвідчено не було, так як на момент його укладання, відповідно до ст.15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» вказаний договір нотаріальному посвідченню не підлягав.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, через смерть однієї із сторін спірного договору позивачка позбавлена можливості посвідчити спірний договір нотаріально, суд, керуючись ч.3 ст. 334 ЦК України позовні вимоги позивача в частині визнання спірного договору дійсним вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності в цілому на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 04.01.1993 року Відділом ЗАГС Дніпровського РІК м. Дніпродзержинська, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5.

Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Як зазначає позивач, після смерті батька вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, яке складалось з 2/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області №383 від 14.12.1990р. (а.с.24) позивачці надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з технічного паспорту будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, вказаний будинок збудований у 2007 році, тобто після смерті ОСОБА_5.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, станом на 26.02.2015р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо вищевказаного будинку - відсутні.

Разом з цим, посилаючись на те, що є фактичним власником вищевказаного будинку, позивач просить суд визнати за нею право власності на спірний будинок, який на час розгляду справи є новоствореним майном.

Згідно роз'яснень, наданих у п.15 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014р., до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок побудований у 2007 році, при цьому згідно ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р. (в редакції, чинній на час побудови будинку), речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, чинним законодавством не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, спірний будинок не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5, так як є новоствореним майном, побудованим у 2007 році, суд приходить до висновку, що, до спірних правовідносин не може бути застосована ст.549 ЦК України (в редакції 1963р.).

Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги також відсутність фактів, які б свідчили про порушення відповідачами прав позивача, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають через їх безпідставність. При цьому, керуючись ст.88 ЦПК України, суд також вважає необхідним судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати зареєстрований 26.11.1999 року на Українській товарній біржі «Контрактова» договір купівлі-продажу 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 придбала 7/9 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - дійсним.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.