22-ц/775/1051/2015(м)
Категорія 58 Головуючий у 1-ій інстанції Скрипниченко Т.І.
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі :

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І., Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі матеріали позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про виключення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про зняття арешту з транспортного засобу «Subaru-legacy», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. В обґрунтування позову зазначила, що 24 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Куйбишевського районного суду м.Донецька з позовною заявою до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого володіння. На підставі заяви ОСОБА_3 ухвалою Куйбишевського районного суду м.Донецька від 16 травня 2014 року накладено арешт на автомобіль Subaru - legacy, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецк Зайцева О.С. накладено арешт та заборону на відчуження на вказаний автомобіль. Дана цивільна справа не розглянута і не передана Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області у зв'язку із захопленням будівлі Куйбишевського районного суду м.Донецька. З новим позовом про витребування автомобіля ОСОБА_3 не звертався. Зазначила, що факт знаходження належного їй на праві власності автомобіля у м.Маріуполі підтверджується відповіддю начальника УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (Центр з обслуговування м.Маріуполя та Новоазовського району № 1) від 12.05.2015 року.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 про виключення майна з-під арешту повернуто позивачці.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою і посилаючись в апеляційній скарзі на її незаконність і необґрунтованість, порушення норм процесуального права, позивачка ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду, а справу повернути до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області для відкриття провадження у справі та вирішити питання про повернення судового збору.

Зокрема зазначає, що судом не прийнято до уваги, що позовну заяву подано до Жовтневого районного суду м.Маріуполя відповідно до вимог ч.2 ст.114 ЦПК України, оскільки позивачка у зв'язку з проведенням АТО виїхала з м.Донецька та тимчасово проживає в Жовтневому районі м.Маріуполя за адресою: АДРЕСА_1.

Судом не вірно зазначено, що позивачка має право відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 звернутись з позовом до Краснолиманського міського суду Донецької області, оскільки ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2015 року їй відмовлено у прийнятті позову з підстав, передбачених ч.2 ст.114 ЦПК України.

Крім того, повертаючи позовну заяву, судом не вирішено питання про повернення сплаченого судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Від позивачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення відповідача ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З висновком суду про повернення позовної заяви колегія суддів не може не погодитися, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви, за ОСОБА_2, яка зареєстрована в АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 12 квітня 2014 року зареєстровано транспортний засіб Subaru - legacy, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.21).

Постановою державного виконавця Зайцева О.С. відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції у м.Донецьк від 16 травня 2014 року на виконання ухвали Куйбишевського районного суду м.Донецька №2/259/1352/2014 від 14 травня 2014 року про накладення арешту, постановленої по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, накладено арешт на автомобіль марки Subaru - legacy, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2, адреса АДРЕСА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.22, 25).

Повертаючи позовну заяву, суддя виходила з того, що позивачка має право звернутись до суду за місцем проживання або знаходження відповідача - АДРЕСА_6, що знаходиться у Петровському районі м.Донецька, та посилаючись на розпорядження ВССУ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ», що справи, які підсудні Петровському районному суду м.Донецька, підсудні Краснолиманському міському суду Донецької області дійшла висновку про те, що позовну заяву, як не підсудну Жовтневому районному суду м.Маріуполя Донецької області, необхідно повернути позивачу, який має право звернутись із заявою до Краснолиманського міського суду Донецького суду.

Звертаючись до суду з даним позовом про виключення майна з- під арешту, позивачка посилалась на те, що накладення арешту на належний їй на праві приватної власності автомобіль порушує її права власника ( а.с.1-3). При цьому в позовній заяві зазначала, що вона фактично мешкає в м.Маріуполі, факт знаходження майна в м.Маріуполі підтверджується відповіддю начальника УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 12.05.2015 року.

Підсудність - це сукупність установлених законом ознак, за якими визначається суд, що має розглядати дану справу, її значення полягає у правильному розподілі між судами справ, що підлягають розгляду.

За загальними правилами підсудності відповідно до ч. 1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Виключення з загальних правил про підсудність передбачені ст.110 та ст.114 ЦПК України.

Як передбачено ч.2 ст.114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Як роз'яснено в п.41 Постанови № 3 від 01 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі Постанова), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо реєстрації позивачки у встановленому законом порядку в АДРЕСА_1, а також даних про знаходження майна, відносно якого заявлені вимоги про зняття арешту, в Жовтневому районі м.Маріуполя.

Відповідно до відповіді Начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Маріуполь при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (далі - Центр) від 13 жовтня 2015 року № 9/5 -2928 та від 16 жовтня 2015 року № 9/4-1096 ( а.с.54, 55) при проведенні перевірки Центром згідно комп'ютерної бази РІІС та НАІС ДДАІ МВС України станом на 13 жовтня 2015 року за гр.. ОСОБА_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, зареєстрований автомобіль «Subaru-legacy», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 12 квітня 2014 року. Інформацією щодо фактичного місцезнаходження транспортного засобу Центр не володіє.

Згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено територіальну підсудність цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, та підсудність справ Куйбишевського районного суду м. Донецька змінено на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Згідно матеріалів справи місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано у встановленому порядку за адресою АДРЕСА_2 за якою значиться і автомобіль, що є предметом спору, територіально відноситься до Куйбішевського району м.Донецька.

Отже, враховуючи ті обставини, що до позовної заяви не додано доказів щодо знаходження зазначеного автомобіля в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області, або реєстрації у встановленому законом порядку ОСОБА_2 за адресою, зазначеної в позовній заяві: АДРЕСА_1, за місцем проживання якої знаходиться автомобіль, підстав для відкриття провадження за її позовом Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, колегія суддів не вбачає.

Як пояснив в апеляційному суді ОСОБА_3, ОСОБА_2 проживає і працює в м.Донецьк, де і знаходиться спірний автомобіль.

Під час розгляду даної справи апеляційним судом ОСОБА_2 двічі направляла заяви про розгляд справи без її участі, які були направлені з телефону (факс) НОМЕР_3, тобто з м.Донецьк.

Суддя суду першої інстанції, встановивши, що справа не підсудна Жовтневому районному суду м.Маріуполя, та приймаючи рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_2 для подання до належного суду, виходила з того, що посилання позивача у позові на те, що автомобіль перебуває на обліку у м.Маріуполі, не являється підставою для звернення до цього суду відповідно до ст.ст.109, 110, 114 ЦПК України. Також виходила з того, що на території Жовтневого району м.Маріуполя відсутні органи Центру з обслуговування м.Маріуполя та Новоазовського району № 1 УДВІ ГУМВС України в Донецькій області, але це не призвело до неправильно рішення, оскільки підстав відкриття провадження за позовом ОСОБА_2 про виключення майна з - під арешту цим судом не вбачається.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Куйбишевського районного суду м.Донецька з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.25).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо неповернення судом судового збору, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

З таким клопотанням ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Керуючись ст.ст., 307, 312 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подання скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Л.І.Песоцька

Є.Є.Мальцева