АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Тітов М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - БілоусаАндрія Володимировича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року - позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Білоус А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, оскільки вона є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові повістки про слухання справи 24 червня 2015 року та 17 серпня 2015 року не банк отримував, тому доводи суду про те, що позивач повідомлявся про місце та час розгляду справи не відповідає дійсності та суперечить нормам ст. 207 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був належним чином повідомлений про призначення слухання справи 24 червня 2015 року та 17 серпня 2015 року, що підтверджує факт необґрунтованості судового рішення.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засілання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що представник позивача у судові засідання, призначені на 24 червня 2015 року та 17 серпня 2015 року не з'явився, про день, час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був повідомлений про судове засідання, призначене на 24 червня 2015 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яка у відповідності до вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України була вручена завчасно, а саме 08 червня 2015 року(а.с. 124).

У зв'язку з неявкою позивача в судове засідання, розгляд справи було відкладено до 17 серпня 2015 року.

Проте, у судове засідання призначене на 17 серпня 2015 року позивач повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судової повістки, які були позивачем отримані 03 липня 2015 року та 01 липня 2015 року (а.с. 136-137).

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (частина друга ст. 207 ЦПК України).

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, суд може залишити заяву без розгляду у разі повторної (другої підряд) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не зважаючи на причини неявки в судове засідання.

З огляду на те, що позивачем було допущено повторність (другої підряд) неявки в судове засідання, висновок суду про залишення позову без розгляду не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивач із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Білоуса Андрія Володимировича - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді