АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6890/15 Головуючий 1 інст. - Губська Я.В.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 25 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 2 960,40 грн. зі сплатою 12% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Зобов'язання за договором відповідачка належним чином не виконала, станом на 16 квітня 2014 року сума заборгованості за договором складає 42 840,68 грн.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 840,68 грн.,а також судові витрати у розмірі 428,41 грн.

У судовому засіданні відповідач заперечувала проти позову , вказувала, що ніколи не мала фінансових зобов'язань перед позивачем і кредиту у розмірі 2 960,40 грн. не отримувала, про його існування дізналася лише в суді; а підписи на копіях документів виконані не нею.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по оплаті почеркознавчої експертизи у розмірі 4 736 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 923,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що висновок експерта є лише одним із доказів; Банком надано достатньо фактичних даних для підтвердження укладення договору з відповідачкою, яка періодично частково здійснювала погашення суми заборгованості. Крім того, кредитний договір недійсним судом не визнавався, що є підставою для стягнення суми заборгованості за ним.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності відсутності вільного волевиявлення відповідачки на підписання кредитного договору.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Як на підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що згідно заяви позичальника від 25 лютого 2007 року ОСОБА_2 просила надати їй строковий кредит у розмірі 2 960,40 грн. строком по 24 лютого 2008 року (а.с.5).

Позивачем також надано розрахунок заборгованості станом на 16 квітня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем на суму 42 840,68 грн., яка складається з:

-9 712 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-725 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-29 887,16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 016,22 грн. - штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 вказувала на відсутність її волевиявлення стосовно договору кредиту від 25 лютого 2007 року.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що позивач як на підставу своїх позовних вимог, щодо наявності між ним та відповідачкою договірних відносин посилався на заяву, яка підписана між сторонами 25 лютого 2007 року. Дана заява підписана з однієї сторони представником ПАТ «КБ «Приватбанк» та з іншої сторони містить реквізит підпису відповідачки ОСОБА_2

Так, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи містять висновок судово-почеркознавчої експертизи №1039 від 19 березня 2015 року, в якому вказано, що підписи від імені ОСОБА_2 у заяві позичальника від 25 лютого 2007 року від імені ОСОБА_2, розташовані в рядках «Підпис» та копіях сторінок 1-3,10,11 паспорта, розташовані під рукописними цифровими записами «Копия верна ОСОБА_2 25.02.07», - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.115).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертизи є необов'язковим для суду, а також доводи про те, що за карткою відбулося погашення, тобто відповідачка виконувала умови договору, колегія суддів не приймає, так як на спростування вказаного висновку, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що саме відповідачка отримала у позивача картку і доказів того, що саме відповідачка здійснювала оплату грошей на погашення боргу за кредитним договором.

Крім того, колегією суддів доводи скарги про те, що підписання відповідачем кредитного договору не відноситься до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), а позичальником позов про визнання договору недійсним не заявлявся, а тому висновок почеркознавчої експертизи не має правового значення по даній справі, також не приймаються, оскільки скориставшись своїм правом позивачка довела не укладення з нею позивачем договору на підставі якого останній просив стягнути з неї борг.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: