Справа №488/3200/14-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2136/15
Справа № 488/3200/14-ц
Провадження № 22-ц/784/2136/15
Категорія: 27 Головуючий у 1-й інстанції: Безпрозванний В.В.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Маляренко І.Б., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_2 - представника відповідача ОСОБА_3, прокурора Цвікілевич Н.В., представника Миколаївської облдержадміністрації Скуратовської Я.О., представника Миколаївської міської ради Мартинової Ю.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року у справі за позовом прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Миколаївське лісове господарство" (далі - ДП "Миколаївське лісове господарство") до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_7, про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва звернувся до суду в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, ДП "Миколаївське лісове господарство" до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_7, про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із незаконного володіння.

Прокурор в позові посилався на те, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_6 в порушення вимог чинного законодавства без попереднього її вилучення у належного користувача ДП "Миколаївське лісове господарство" та в порушення встановленої процедури незаконно передана міською радою у власність зі зміною її цільового призначення. ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не було узгоджено з компетентними органами зміну цільового призначення земельної ділянки.

Після отримання ОСОБА_6 державного акту про право власності на спірну земельну ділянку між ним та ОСОБА_3 08 вересня 2010 року укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на дану земельну ділянку. Оскільки зазначену земельну ділянку передано у власність ОСОБА_6 в порушення вимог чинного законодавства, то укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та отриманий ОСОБА_3 на підставі цього договору державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсними.

Також прокурор зазначив, що способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки із державного лісового фонду на користь відповідача, є її витребування із незаконного володіння ОСОБА_3 та передача у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Миколаївське лісове господарство".

Мотивуючи наведені вимоги, прокурор зазначав, що про вказані порушення земельного законодавства йому стало відомо у 2013 році при проведенні перевірки передачі у власність ОСОБА_6 вказаної земельної ділянки.

У зв'язку з цим прокурор просив суд поновити строк позовної давності; визнати незаконними та скасувати п. 28 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року і п. 14 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року, якими ОСОБА_6 надано дозвіл для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений 08 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3; визнати недійсним виданий на ім'я ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1; витребувати з володіння ОСОБА_3 спірну земельну ділянку та передати її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_7

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року позов прокурора задоволено в повному обсязі.

Постановлено:

- відповідно до вимог ст. 267 ЦК України визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити прокурору Корабельного району м. Миколаєва строк позовної давності для звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та ДП "Миколаївське лісове господарство";

- визнати незаконним та скасувати пункт 28 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року, за яким ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку орієнтованою площею до 1000 кв.м з наданням адреси: АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати пункт 14 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року, яким ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку із землі лісового фонду (урочище "Жовтневе") для будівництва індивідуального житлового будинку, орієнтованою площею до 1000 кв.м по АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_1, посвідчений в нотаріальному порядку 08 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3;

- визнати недійсним, виданий ОСОБА_3 державний акт НОМЕР_1 від 20 вересня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 143780 грн., розташовану по АДРЕСА_1, та передати у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Миколаївське лісове господарство";

- стягнути з Миколаївської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 718 грн. 80 коп.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 962 грн. 50 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові прокурору відмовити. Він посилається на помилковість висновків суду щодо відсутні підстави для застосування позовної давності, а також на порушення судом вимог ст. ст. 74, 169 ЦПК України стосовно належного повідомлення ОСОБА_6 про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 28 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради № 23/39 від 25 квітня 2008 року ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки площею 1000 кв. м за рахунок земель ДП "Миколаївське лісове господарство" для будівництва житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно з п. 14 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради № 33/48 від 25 березня 2009 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1 000 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 26).

На підставі вказаних рішень міської ради ОСОБА_6 було отримано державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 15 травня 2009 року, який 15 травня 2009 року зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, на право постійного користування, договорів оренди землі за №35 (а.с. 37).

Із матеріалів справи вбачається, що зазначена земельна ділянка надана у власність ОСОБА_6 за рахунок земель лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» (квартал 43, виділ 5) та розташовані в урочищі «Жовтневе» Миколаївського лісництва з категорією захисності - ліси населених пунктів, що підтверджується листом Державного агентства лісових ресурсів України (а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час прийняття Миколаївською міською радою рішення № 33/48 від 25 березня 2009 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передачу її у власність) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Положеннями частин 1, 4 статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

У матеріалах справи є лише висновок державного управління охорони навколишнього природного середовища у Миколаївській області від 04 лютого 2009 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що свідчить про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України) (а.с. 27).

В матеріалах справи відсутні докази про вилучення у встановленому законом порядку спірної земельної ділянки із земель ДП "Миколаївське лісове господарство" та зміни її цільового призначення. Згідно інформації ДП "Миколаївське лісове господарство" від 01 квітня 2014 року № 214, згоду на вилучення спірної земельної ділянки із Державного лісового фонду підприємство не надавало (а.с. 40-41).

Наведене свідчить про відсутність у Миколаївської міської ради повноважень на вирішення питання щодо передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_6, оскільки її власником згідно ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 31 Лісового кодексу України є обласна державна адміністрація.

Крім того відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Відповідно до довідок Держземагенства України № 10-14-0.5-1794/2-14 від 14 квітня 2014 року та № 11-28-0.23-4705/2-14 від 24 квітня 2014 року обов'язкова державна експертиза вказаного проекту відведення до Держземагенства не надходила та не проводилась (а. с. 35-36).

Із врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про відсутність узгодженого проекту відведення спірної земельної ділянки з органом лісового господарства, відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації та відсутність повноважень у Миколаївської міської ради щодо вирішення питання передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6. А тому вірно вважав, що вказані обставини є підставою для визнання незаконними та скасування відповідних пунктів рішень міської ради.

Із матеріалів справи також вбачається, що 08 вересня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено в нотаріальному порядку договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, на підставі якого остання 20 вересня 2010 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 (а. с. 38, 130-131).

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до підпункту «б» ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Згідно положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що підставою для укладення між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 договору купівлі- продажу земельної ділянки, видачі державного акту на право власності на землю на ім'я ОСОБА_3 були незаконні рішення Миколаївської міської ради, то є передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 21 ЗК України, підстави для визнання цієї угоди та державного акту про право власності на землю на ім'я ОСОБА_3 недійсними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньогї волі іншим шляхом.

Встановивши, що спірна земельна ділянка вибула із володіння Миколаївської обласної державної адміністрації та ДП "Миколаївське лісове господарство" поза їх волею, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_3 і передачі її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Доводи апеляційної скарги стосовно помилкового висновку суду щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності до спірних правовідносин задоволенню не підлягають. Відповідно до п.4 ст. 268 ЦК України, в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного рішення, позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Вказаний п. 4 ст. 268 ЦК України було виключено, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 15 січня 2012 року. При цьому п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутись до суду з позовом, зокрема, про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Із матеріалів справи вбачається, що з даним позовом прокурор звернувся до суду 20 червня 2014 року. А тому позовну давність за вимогами про визнання незаконними та скасування оскаржуваних рішень Миколаївської міської ради не пропустив.

Що стосуються висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовної давності за іншими вимогами, то він відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам, які свідчать, що обставини стосовно отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 державних актів на право власності на землю, укладення між ними договору купівлі продажу земельної ділянки Миколаївській обласній державній адміністрації стало відомо в 2013 році.

Не підлягають задоволенню аргументи апелянта і порушення судом вимог ст. ст. 74, 169 ЦПК України щодо належного повідомлення судом відповідача ОСОБА_6 про розгляд даної справи, оскільки останній із апеляційною скаргою не звертався і відповідних повноважень на оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 не надавав.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді