АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8307/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1638/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 34 ( І ) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є,

при секретарі: Масловій К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач є власником автомобіля марки «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер «НОМЕР_1». 13 липня 2014 року ОСОБА_1 лишив вищевказаний автомобіль на платній автостоянці розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить суб'єкту господарювання ЧП ОСОБА_3 Проте 14 липня 2014 року, в той час коли автомобіль позивача знаходився на автостоянці, відбулося його пошкодження в результаті падіння шиферного навісу під яким автомобіль був розташований, у зв'язку з чим позивачу було завдано як матеріальної шкоди на суму 23 670,73 грн., так і моральної шкоди, яка пов'язана з його зверненнями до органів внутрішніх справ, експерта, що негативно вплинуло на стан здоров'я позивача та на його відносини з рідними, яку він оцінив у 5000 грн. З урахуванням зазначеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь 24 622,10 грн.- в рахунок відшкодування матеріальний збитків, з яких: 23670,73 грн.- це сума матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу та 850 грн.- вартість експертизи та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 23 червня 2015 року позов задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 24622,10 грн. В решті позовних вимог відмовлено, вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема на думку апелянта суд першої інстанції безпідставно відхилив надані відповідачем докази непереборної сили, яка і стала причиною падіння шиферного навісу під яким був розташований автомобіль позивача, лише з підстав відсутності висновку торгово-промислової палати, яким засвідчено форс - мажорні обставини, не пославшись при цьому на жодну норму матеріального чи процесуального права, яка б стверджувала що факт наявності непереборної сили підтверджується лише вищевказаною довідкою.

Крім того відповідач не погоджується з розміром стягнутої шкоди, оскільки його не було належним чином повідомлено про проведення експертизи, яка в свою чергу, на думку апелянта , проведена не вірно, так в ній зазначено що підлягає заміні «стекло ветрове», в той час як воно не було пошкоджено.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення позову ОСОБА_1 В частині відмови в задоволенні позову рішення суду апелянтом не оскаржується. В зв'язку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, предметом апеляційного розгляду є рішення суду в наступній частині : стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди грошової суми у розмірі 24622,10 грн.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалене рішення відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер «НОМЕР_1».

Відповідно до квитанції №802195, як суб'єкт господарювання ЧП ОСОБА_3, за паркування автомобіля марки «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер «НОМЕР_1», за період з 27.06.2014 року по 27.07.2014 року отримав від позивача кошти у сумі 330 грн.

13.07.2014 року ОСОБА_1, лишив автомобіль на платній автостоянці «розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

14 липня 2014 року відбулося пошкодження автомобіля позивача в результаті падіння шиферного навісу (а.с.3, 5-8)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з приписів норм Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини, що виникають з договору зберігання ст. 936 - 938, 942, 949, 951, керувався висновком експертного авто товарознавчого дослідження та виходив з недоведеності відповідачем настання форс-мажорних обставин, дійшовши висновку, що саме з причини неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків зберігача був пошкоджений автомобіль позивача, в результаті чого йому було спричинено матеріальну шкоду.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, висновки суду першої інстанції, що між сторонами виникли договірні відносини з договору зберігання є правильними.

Як визначено в ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст.942 ЦК України передбачено обов'язок зберігача вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно із статтею 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Пунктом 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 115, передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що пошкодження автомобіля позивача відбулось не з його вини а сталося в наслідок непереборної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції відповідач наполягав, що пошкодження автомобіля позивача відбулося в наслідок непереборної сили, а саме 14.07.2014 році у м. Кривий ріг пронісся буревій небаченої сили з дощем та градом. Найбільш постраждалими районами міста були: Саксаганський, Довгинцівський та Центрально-Міський райони.

Суд першої інстанції відхиляючи вказані доводи виходи з недоведеності відповідачем вищевказаних обстави так як останнім не надано суду висновку торгово-промислової палати, яким було б засвідчено форс - мажорні обставини.

Колегія суддів погоджується з зазначеним та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з огляду на наступне.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. До таких обставин відносяться: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.

На підтвердження настання форс-мажорних обставин видається Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої Торгово - промисловою палатою України (ТПП) форми, виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та затвердженим Регламентом.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається відповідно до заяви зацікавленої особи.

ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов'язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою суб'єкта господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не надано а ні суду першої а ні суду апеляційної інстанції висновку відповідної торгово - промислової палати, яка в даному разі є компетентною організацією при вирішенні питання, щодо встановлення факту форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Інші докази надані відповідачем на підтвердження форс-мажорних обставин, в даному разі є не належними доказами тому колегією суддів при розгляді даної справи не можуть бути взяті до уваги.

Щодо стягнення на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди саме у розмірі 24622,10 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д4/08/14 від 04.08.2014 року, сума матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Шевроле «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер «НОМЕР_1», складає - 23670,73 грн.

Заперечуючи проти зазначеного розміру матеріальної шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 та яка стягнута оскаржуваним рішенням суду, апелянт вказав, що від не згодний з висновками експерта, оскільки, на думку ОСОБА_3 вказана експертиза проведена не вірно, так як в ній зазначено що підлягає заміні «стекло ветрове», в той час як воно не було пошкоджено та того що він не був повідомлений про її проведення. При цьому ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначив що він надасть суду апеляційної інстанції відповідне клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи.

Проте під час розгляду справи вищевказане клопотання не було заявлене як ОСОБА_3 та і його представником.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, про проведення судової автотоварознавчої експертизи також ніхто із сторін не заявляв, не наполягав на її проведенні, та в проведені якої, судом першої інстанції йому не було відмовлено.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення вищевказаних норм не довів, неправильності проведення експертиза, її недостовірності та повноти, при цьому, в даному разі обізнаність відповідача про її проведення не може бути підставою для скасування законного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції №013029 від 31.07.2014 року, ОСОБА_1 сплатив за проведення авто товарознавчого дослідження автомобіля «Шевроле «Geely Emgrand 7», реєстраційний номер «НОМЕР_1» - 850 грн./а.с. 15/, тому висновок суду про необхідність стягнення вказаної суму з відповідача на користь позивача ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: