АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7359/15 Справа № 202/4837/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року по справі

за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_3, з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний момент проживає разом з нею та на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги.

Просила стягнути на утримання дитини аліменти з відповідача у розмірі 1/ 2 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/ 4 частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та зазначити у рішенні суду, щоб при розрахунку 1/ 4 частини від його доходів за червень 2015 року було враховано добровільно сплачені ним аліменти 4220 грн. за червень 2015 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 14 грудня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3-4).

Судом також встановлено, що з 27 травня 2015 року сторони проживають окремо. Малолітня дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідач працює, має стабільний заробіток. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд першої інстанції врахував потреби дитини.

З висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на нормах закону та відповідають встановленим обставинам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Будь-яких обмежень щодо стягнення аліментів у частці від доходу особи, зазначені документи не містять.

Окрім того, пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги квитанцію про сплату у добровільному порядку відповідачем аліментів у червні 2015 року є безпідставними та спростовуються рішенням суду, у якому є посилання на зазначені обставини.

З матеріалів справи убачається, що з позовом до суду позивачка звернулася 02 червня 2015 року.

Відповідачем 18 червня 2015 року у добровільному порядку здійснено поштовий грошовий переказ із зазначенням призначення платежу - аліменти в розмірі 4220 грн.

У судовому засіданні позивачка не заперечувала проти отримання зазначених коштів, які вона використала на потреби дитини.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Тому, зазначаючи у резолютивній частині рішення суду про початок стягнення аліментів з дня подачі позову, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права.

Порядок стягнення аліментів регулюється положеннями ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді