Справа № 462/680/11 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6968/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю заявника ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №37263990 від 23.12.2013 року, винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області Мироненко В.В.

Ухвалу оскаржив представник скаржника. Вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2013 року. Мотивує тим, що постанова державного виконавця, якою закінчено виконавче провадження з підстав неможливості виконати рішення без участі боржника, є незаконною, оскільки відповідно до п.3 ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням працівників органів внутрішніх справ. Про примусове вселення державний виконавець складає державний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Всупереч ст.ст. 11, 79 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення суду в повному обсязі в спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2013 року є незаконною.

Крім того, по закінченню виконавчого провадження, у випадку передбаченому ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу, що його видав.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, заявниця та її представник як апелянт доводи такої підтримала.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судової повістки. На підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, які не з»явились .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, думку учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2013р. відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», вчинені в межах повноважень державного виконавця, так як ним було повністю дотримано порядок передбачений ч. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: накладено на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Кодексу, внесено подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка визнана судом обґрунтованою.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступні обставини.

Матеріалами справи та долученими матеріалами - копій виконавчих проваджень убачається, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 січня 2011 року вирішено ОСОБА_2, зареєстровану АДРЕСА_1, вселити на ліжко-місце у жиле приміщення гуртожитку ЗАТ «Львівській керамічний завод» що на АДРЕСА_1. На виконання даного рішення 14 лютого 2011 року видано виконавчий лист № 2-680/2010.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова 22.02.2013 року задоволено подання державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ про заміну сторони виконавчого провадження із ЗАТ «Керамічний завод» на територіальну громаду м. Львова в особі Львівської міської ради.

Згідно постанови державного виконавця відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Мироненка В.В. про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2013 року виконавче провадження ВП №37263990 з примусового виконання виконавчого листа № 2-680/2010 виданого 14.02.2011 р. Залізничним районним судом м. Львова закінчено.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що постановою державного виконавця від 14.05.2013р. на боржника (Львівська міська рада) накладено штраф в сумі 680,00 грн. Одночасно, вимогою державного виконавця, повторно зобов»язано боржника, відповідно до ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», виконати рішення суду. Боржником рішення суду не виконано, тому постановою державного виконавця від 29.07.2013 р. на боржника накладено штраф в сумі 1360,00 грн. 23.12.2013 р. державним виконавцем скеровано подання (повідомлення ) в Головне управління внутрішніх справ у Львівській області про внесення даних до реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками складу злочину.

Суд виходив також з того, що з матеріалів виконавчого провадження ВП №37263990 убачається, що в гуртожитку по АДРЕСА_1 відсутні вільні кімнати та ліжко-місця /а.с.16/. 23.07.2013р. на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі розглядалось питання ОСОБА_2 щодо виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова, яка рекомендувала надати ОСОБА_2 вільне нежитлове приміщення (пл.16,6 кв.м) в гуртожитку по АДРЕСА_2, з подальшим проведенням його у житлове /а.с.23,24/.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 786 „Про надання статусу житлового нежитловому приміщенню у гуртожитку на АДРЕСА_2 від 04.10.2013р. надано статус житлового нежитловому приміщенню у гуртожитку на АДРЕСА_2, позначивши це приміщення у технічному паспорті цифрою III та присвоївши йому номер 535; ЛКП „Сяйво» зняти гр.ОСОБА_2 з реєстрації з ліжко-місця у гуртожитку на АДРЕСА_1; Шевченківській районній адміністрації укласти договір житлового найму з гр.ОСОБА_2 на житлове приміщення №535, що складається з однієї кімнати (житл. пл.16,6 кв.м), спільної кухні та спільних комунальних вигод, у гуртожитку на АДРЕСА_2 на сім»ю з 2-х осіб (вона, син ОСОБА_5, 2006 р.н.)/а.с.26/.

Заявою від 15.08.2013р. ОСОБА_2 погодилась на укладення договору найму на приміщення АДРЕСА_2 /а.с.27/.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №43471228 вбачається, що 21.05.2014р. ОСОБА_2 повторно пред'явила до виконання виконавчий лист № 2-680/2010 від 14.02.2011р. Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 28.05.2014р. відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-680/2010 від 14.02.2011р. про вселення ОСОБА_2 на ліжко-місце у жиле приміщення гуртожитку ЗАТ «Львівській керамічний завод» по АДРЕСА_1, на підставі ст.ст.26 ч.1 п.8, 50 Закону України „Про виконавче провадження. Копія вказаної постанови скерована ОСОБА_2 28.05.2014р.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що ОСОБА_2 ще в травні 2014 році повинна була дізнатися про оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 37263990 від 23.12.2013р., а з даною скаргою вона звернулася до суду лише 23 червня 2015р., тобто з пропуском строку, встановленого законом.

Однак з таким висновком колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що питання укладення договору найму з заявником на зазначене вище приміщення у порядку врегулювання спору у процес і виконання судового рішення не впливає на обґрунтованість оскаржуваної постанови державного виконавця.

Щодо висновків суду першої інстанції про звернення заявника до суду із скаргою на постанову з пропуском визначеного законом строку, то такий висновок зроблено без достатньої перевірки обставин справи в цій частині.

Ст. 383 ЦПК України передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи убачається, що судом розглядалась скарга заявника, складена та підписана 20.07.2015 року /а.с. 129/.

Датою подачі скарги до суду є дата її надходження до відповідного суду або дата скерування поштою на адресу суду, що убачається із змісту ст. 255 ЦК України.

З матеріалів справи не убачається даних про надходження скарги заявника до суду. Висновки суду про подачу такої з пропуском строку зроблені без достатньої перевірки. Відсутні дані про реєстрацію такої заяви у відповідності до вимог відповідної інструкції з діловодства у місцевому суді та не убачається дотримання вимог ст.11-1 ЦПК України та відповідного Положення про автоматизовану систему документообігу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Суд першої інстанції виходив з положень ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», якими передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, в іншому випадку його рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою ст.. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.. 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст.. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Судом в достатній мірі не з»ясовано обставин неможливості виконати рішення суду про вселення стягувача у відсутності боржника відповідно його представника. Мотиви оскаржуваної ухвали про відсутність вільних ліжко-місць у гуртожитку не є достатньою підставою для висновку про обов»язкову присутність представника боржника при виконанні судового рішення і такий висновок зроблено без достатнього врахування вимог закону щодо обов»язковості судового рішення.

Таким чином, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1.ст. 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2015 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: