АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/6538/15 Головуючий І-ої інстанції - Салайчук (Олізаренко) С.М.
Справа № 646/9657/15 Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф., Кокоші В.В.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, в якому просила визнати за нею право власності у порядку набувальної давності на 33/100 частин житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, з відповідною часткою надвірних будівель.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що в її володінні знаходиться 33/100 частин спірного домоволодіння. 67/100 частин спірного домоволодіння знаходиться у володінні ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1979 року. Згідно даного договору на земельній ділянці розміром 910 кв.м. знаходиться житловий будинок літ. "А", дерев'яний, обкладений цеглою, житловою площею 90,30 кв.м. При цьому на земельній ділянці є надвірні будівлі: літня кухня літ. "К", гараж літ. "Б", 3 сараї літ. "В", "Г", "Л", льох літ. "Д", 2 туалети літ. "Ж", "З", 2 душі літ. "М", "Н", криниця, паркан та доріжки.

Також, позивач зазначала, що на даний час, правовстановлюючих документи на її частину спірного домоволодіння не збереглися. 33/100 частин спірного домоволодіння перейшли їй у власність після смерті її матері ОСОБА_6, яка в свою чергу отримала дану частину домоволодіння від своєї матері ОСОБА_7, яка володіла, проживала та була зареєстрована в даній частині спірного домоволодіння з 1944 року. В 1941 році ОСОБА_7 вийшла заміж за її діда ОСОБА_8 вселилась в спірне домоволодіння як член сім'ї. Її мати ОСОБА_6 володіла, проживала та була зареєстрована в даній частині спірного домоволодіння з 1964 року. За період знаходження 33/100 частин спірного домоволодіння у власності ОСОБА_6, вона з позивачкою спільно користувались та володіли даною частиною домоволодіння. З ОСОБА_6 були укладені договори про надання комунальних послуг щодо газопостачання, електропостачання, вивозу сміття тощо. Після смерті її матері - ОСОБА_6, з ІНФОРМАЦІЯ_1 вона володіє спірною частиною домоволодіння та надвірними будівлями. За свій рахунок та своїми силами вона підтримує спірну частину домоволодіння в належному стані, проводить капітальні та текучі ремонти. Володіє спірною частиною домоволодіння як своїм та сплачує комунальні та інші послуги, пов'язані з володінням спірного домоволодіння.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 33/100 житлового будинку АДРЕСА_1, з відповідною часткою надвірних будівель.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції. В своїй апеляційній скарзі зазначає, що спірна частина житлового будинку є її спадщиною після батьків. Нею був пропущений строк для прийняття спадщини, з приводу чого вона зверталась до суду, але їй було відмовлено в поновленні строку на прийняття спадщини. Правовстановлюючих документів на будинок ні у кого не має. Зазначає, що позивач самовільно вселилась у спірний будинок та робить їй перешкоди у користуванні батьківським будинком.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що на вказану частину будинку, на день розгляду справи, ніхто крім позивача не має майнових прав, а тому її позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і тому визнав за ОСОБА_4 право власності на 33/100 частин будинку за набувальною давністю.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки дані висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ураховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Звертаючись до суду позивач вказувала на те, що з 1944 року в спірному домоволодінні проживала та володіла їм ОСОБА_7, яка є бабою позивача ОСОБА_4, та яка вселилась в дане спірне домоволодіння як дружина ОСОБА_8 ОСОБА_7 володіла 33/100 частинами спірного домоволодіння, як спадкоємець після ОСОБА_8 з 1944 року, та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 даною частиною домоволодіння як її спадкоємець володіла її донька ОСОБА_6 яка є матір'ю ОСОБА_4 та яка проживала в даному домоволодінні з 1964 року. Після смерті ОСОБА_6 -ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, продовжила володіти 33/100 частинами спірного домоволодіння, як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_6більше десяти років відкрито користується вказаною частиною будинку, а тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до будинкової книги реєстрації громадян у будинку АДРЕСА_1, з 1944 року в спірному домоволодінні була зареєстрована ОСОБА_7, з 1964 р. була зареєстрована ОСОБА_6

Між тим, відповідно до інформаційної довідки від 17.11.2014р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо власників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.74-75)

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що спірна частина домоволодіння ні за ким не зареєстрована, право власності на вказану частину будинку у бюро технічної інвентаризації також не зареєстроване, та на балансі ні в кого не перебуває.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що 33/100 частин будинку, у встановленому законом порядку за власником не зареєстрована, земельна ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку у власність не передавалась, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну частину домоволодіння.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на 33/100 частин будинку в порядку набувальної давності задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних ОСОБА_4 до Харківської міської ради, треті особи : ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -