Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/2406/13 Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
№ провадження 22-ц/778/4917/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„15" жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Васильцова Олена Павлівна, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Васильцова О.П., про визнання заповіту недійсним.

У позові зазначала, що вона разом з чоловіком ОСОБА_6 жили в будинку АДРЕСА_1. Крім них, у вказаному будинку ніхто не проживав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_6 помер.

Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина: на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав померлому, та земельні ділянки за цією ж адресою, площею 803,48 кв.м. та 329,07 кв.м., які належали померлому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 06.12.2004 року.

Вона, як дружина, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті чоловіка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, шляхом звернення із заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_7

Однак при зверненні до нотаріальної контори їй стало відомо, що у березні 2013 року її чоловік оформив заповіт на її родичку ОСОБА_2, якій і заповів спірний будинок та земельні ділянки, хоча за життя її чоловік ніколи не розповідав про те, що бажає заповісти все майно відповідачу. Крім того, за життя чоловіка сину відповідачки ОСОБА_3 позивач подарувала належний їй житловий будинок АДРЕСА_2, іншого житла, крім будинку АДРЕСА_1, не має.

Відповідач не доглядала за її чоловіка, будь-яких домовленостей між ними з приводу спадщини не було.

У березні 2013 року, коли було складено заповіт, її чоловік знаходився на стаціонарному лікуванні і за станом здоров"я не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Також вважає, що підпис її чоловіка на заповіті підроблений.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений приватний нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Васильцовою О.П. 21 березня 2013 року, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2014 року первісного відповідача ОСОБА_3 було замінено на ОСОБА_2

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року по справі призначалась судова почеркознавча експертизу.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суд Запорізької області від 23 жовтня 2014 року по справі було призначено судову психолого-психіатричну експертизу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 20 березня 2013 року, складений ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Васильцовою Оленою Павлівною, зареєстрований в реєстрі № 610.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову в розмірі 114 грн. 70 коп., витрати, пов'язані з вартістю робіт за проведення судово-почеркознавчої експертизи, в розмірі 4 958 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, суд виходив з доведеності того факту, що під час складання заповіту від 20.03.2013 року ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Висновок суду грунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з додержанням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6.(а.с.9), після смерті якого відкрилася спадщина у виді житлового будинку АДРЕСА_1, який належав померлому, та земельних ділянок за цією ж адресою, площею 803,48 кв.м. та 329,07 кв.м., які належали померлому на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 06.12.2004 року(а.с.12-18).

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 являється його дружина - позивач по справі ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, подавши 20 липня 2013 року приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 відповідну заяву(а.с.24, 38).

За заповітом від 20 березня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Васильцовою О.П., все майно, що належить ОСОБА_6, останній заповідав ОСОБА_2.(а.с.40).

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалася, зокрема, на те, що на момент складання заповіту її чоловік ОСОБА_6 знаходився у лікарні на стаціонарному лікуванні у зв"язку переломом шийки лівого стегна і перебував у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто на правові підстави, передбачені ст. 225 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення право чину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо встановить, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного чи психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров"я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

Виходячи з положень ст.ст. 147, 212 ЦПК України, справи про визнання заповіту недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновок якого має враховуватися всіма судами, висновок про тимчасову недієздатність учасника право чину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення право чину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку у сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку осоьи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатна особа в конкретний момент вчинення право чину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України „Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров"я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За висновком проведеної по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, на момент складання заповіту 20.03.2013 року ОСОБА_6 мав ознаки психічного розладу у виді вираженого астенічного синдрому внаслідок органічних пошкоджень головного мізку, не міг вільно і свідомо приймати рішення про складання заповіту і реалізовувати його своїми діями, не міг усвідомлювати фактичний зміст власних дій відносно складання заповіту і прогнозувати їх наслідки( а.с. 171-181).

Висновок експертизи, у ході якої досліджувалися амбулаторні карти та історія хвороби ОСОБА_6, носить категоричний характер.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при проведенні експертизи не були досліджені всі необхідні матеріали, зокрема, не враховані пояснення відповідача та нотаріуса, яка посвідчувала заповіт, і суд безпідставно не допитав лікарів, які здійснювали записи у медичних документах, що були предметом дослідження, є неприйнятними.

За вимогами ч.2 ст. 136 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось, - до початку розгляду справи по суті.

Відповідні заяви у цей процесуальний період відповідачем не подавались, як не заявлялися і клопотання в порядку ст. 184 ЦПК України про допит її чи третьої особи в якості свідка.

Не заявлялися відповідачем і клопотання про призначення додаткової чи повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Висновок проведеної по справі посмертної судово-психіатричної експертизи суд оцінив за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України, у сукупності з іншими наданими сторонами доказами, і підстав вважати його необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, не встановив.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказу по справі, а саме, зазначеного експертного висновку, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції і твердження , що висновок носить вірогідний, а не категоричний характер, є особистою оцінкою апелянта.

Разом з тим, не можна погодитися із висновком суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат, пов"язаних з проведенням судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 4958 грн., враховуючи, що клопотання про проведення вказаної експертизи заявлялося позивачем ОСОБА_4, яка на висновок цієї експертизи в якості доказу по справі не посилалась, недійсності заповіту, як предмета доказування по справі із заявлених нею підстав, зазначений доказ не стосувався.

Відповідно до ч.3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, тому підстав для застосування правил ч.1 ст. 88 ЦПК України для стягнення з відповідача витрат за проведення почеркознавчої експертизи у даному випадку суд не мав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року по даній справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрат, пов2язаних з вартістю робіт за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 4958 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні вимог про стягнення цих судових витрат у сумі 4958 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: