П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів: Яреми А.Г., Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про розірвання кредитних договорів, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_9 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про розірвання кредитних договорів, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначало, що 27 квітня 2006 року між ним і ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 900 доларів США на строк до 26 квітня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних, а позичальник ОСОБА_9 зобов'язалась повернути отриманий кредит і сплатити проценти згідно з умовами цього договору.

27 квітня 2006 року між ним і ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 900 доларів США на строк до 26 квітня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти згідно з умовами цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 27 квітня 2006 року між банком, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 було укладено договори поруки, за умовами яких поручителі - ОСОБА_9 і ОСОБА_8 - відповідають перед банком за порушення зобов'язань один одного за основними договорами.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами 27 квітня 2006 року між ним і позичальниками укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (іпотекодавці) надали банку (іпотекодержатель) в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальники належним чином не виконують зобов'язання за кредитними договорами, на підставі статей 526, 530, 554, 651, частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 33-35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» просило: розірвати вказані кредитні договори; стягнути солідарно з відповідачів 30 281,62 доларів США (еквівалентно 240 481 грн 48 коп.) і 18 630 грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_9, та 30 280,01 доларів США (еквівалентно 240 468 грн 70 коп.) і 18 625 грн 92 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_8, у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1. Також просило надати йому право продажу квартири будь-якій особі від імені банку на підставі договору купівлі-продажу за початковою вартістю 172 430 грн і право отримати в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження та інших повноважень продавця. До реалізації предмета іпотеки передати в його управління, надавши право безперешкодно входити до вказаної квартири, вживати заходів до збереження та забезпечення належного використання квартири за призначенням, укладати як орендодавцю договори з фізичними і юридичними особами, договори управління майном або інші договори з направленням отриманих від управління коштів для задоволення своїх вимог за кредитними договорами.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 травня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено: розірвано кредитний договір, укладений 27 квітня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - ВАТ «Мегабанк»), правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», і ОСОБА_9, та кредитний договір, укладений 27 квітня 2006 року між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_8; стягнуто з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «Мегабанк» 240 481 грн 48 коп. та 18 630 грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_9, і 240 468 грн 70 коп. та 18 625 грн 92 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_8, за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_9 і ОСОБА_8, шляхом надання ПАТ «Мегабанк» права продажу вказаної квартири будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу від імені ПАТ «Мегабанк» за початковою вартістю 172 430 грн із наданням ПАТ «Мегабанк» права отримати в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації витяг із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження та інших повноважень продавця.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2011 року до реалізації предмета іпотеки передано в управління ПАТ «Мегабанк» вищевказану квартиру, надавши право ПАТ «Мегабанк» безперешкодно входити до цієї квартири, вживати заходів до збереження та забезпечення належного використання квартири згідно із цільовим призначенням, укладати як орендодавцю договори з фізичними та юридичними особами, договори управління майном або інші договори з направленням отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог за вищезазначеними кредитними договорами.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 8 грудня 2011 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 травня 2011 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 травня 2011 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 8 грудня 2011 року залишено без змін.

У заяві про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_9 порушує питання про скасування зазначеної ухвали, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» у частині вирішення питання про визначення судами ціни продажу предмета іпотеки, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви ОСОБА_9 надала ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року, від 3 вересня 2014 року, від 25 вересня 2013 року та від 17 вересня 2014 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано зазначені правові норми.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року цивільну справу за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про розірвання кредитних договорів, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки допущено до провадження Верховного Суду України в порядку глави 3 розділу V Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві ОСОБА_9 доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями статті 353, пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За змістом статті 360-5 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 27 квітня 2006 року між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 900 доларів США на строк до 26 квітня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних, а позичальник ОСОБА_9 зобов'язалась повернути отриманий кредит і сплатити проценти згідно з умовами цього договору.

27 квітня 2006 року між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 900 доларів США на строк до 26 квітня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити проценти згідно з умовами цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами 27 квітня 2006 року між ВАТ «Мегабанк», ОСОБА_9 і ОСОБА_8 було укладено договори поруки, за умовами яких поручителі - ОСОБА_9 і ОСОБА_8 - відповідають перед банком за порушення зобов'язань один одного за основними договорами.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами 27 квітня 2006 року між ВАТ «Мегабанк» і позичальниками укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (іпотекодавці) надали банку (іпотекодержатель) в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 1.4 договору іпотеки сторони домовились, що вартість предмета іпотеки згідно з висновком про незалежну оцінку майна від 19 квітня 2006 року становить 357 353 грн.

За змістом пункту 5.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

За пунктом 5.3.1 зазначеного договору іпотеки іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством.

Станом на 2 лютого 2011 року заборгованість за кредитним договором, який укладений із ОСОБА_9, становила 240 481 грн 48 коп. і 18 630 грн 20 коп.; заборгованість за кредитним договором, який укладений із ОСОБА_8, становила 240 468 грн 70 коп. і 18 625 грн 92 коп.

Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яка була визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «НЕО плюс» (ринкова вартість квартири, що є предметом іпотеки, на дату оцінки - 9 березня 2011 року), становить 172 430 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Мегабанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що боржниками не виконуються умови кредитних договорів, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитами та процентами за користування ними, і, застосувавши положення статей 543, 554, 611, 651, 1054 ЦК України та частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання кредитних договорів і дострокового стягнення заборгованості за цими договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, установленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», суд надав банку право продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу від свого імені за початковою вартістю 172 430 грн, яка була визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності (ринкова вартість квартири, що є предметом іпотеки, на дату оцінки).

Разом із тим у наданих для порівняння судових рішеннях колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки виходив із того, що в порушення вимог статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на предмет іпотеки не була встановлена початкова ціна продажу предмета іпотеки або така ціна визначалась із порушенням вищезазначених норм матеріального права.

Таким чином, порівняння вищевказаних судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Отже, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, тому відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України в задоволенні заяви ОСОБА_9 про перегляд рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_9 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. Ярема

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко