№ 2/235/143/15
№ 235/2995/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Задерей А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красно армійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа : Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул.. Зої Космодем»янської, 25, в якому значаться зареєстровані він, його мати ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, відповідач пішов з будинку, вибув на інше місце проживання, де у нього фактично склалася інша сім»я. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися майном, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул.. Зої Космодем»янськох, 37 з подальшим зняттям його з реєстраційного обліку.

ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, зобов»язати відповідачів не винити перешкоди в користування будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 1989 року до теперішнього часу проживає у спірному житловому будинку, займався його благоустроєм та ремонтом, іншого житла не має, в будинку знаходяться його особисті речі, проте відповідачі по справі позбавляють його право користуватися житловим приміщенням, не бажають добровільно виділити йому житлову кімнату , тому він вимушений тимчасово знімати та мешкати в іншому житловому приміщенні. Просить вселити його у житловий будинок № 37 по вул.. Зої Космодем»янської м. Красноармійська Донецької області, встановити порядок користування зазначеним жилим приміщенням, виділивши йому окрему кімнату площею 16 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 окрему кімнату 15 кв.м., підсобні та господарчі споруди залишити в загальному користуванні, зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити, в подальшому просив закінчити справу слуханням у його відсутність. ( а.с. 211).

В судовому засіданні 19.10.2015 року позивач ОСОБА_1 просив справу слухати у відсутності його представника, оскільки він сам виявив бажання представляти свої інтереси. В подальшому, після дачі його особистих пояснень, просив справу закінчити слуханням у його відсутність ( а. с. 210).

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, позовні вимоги, заявлені ним до ОСОБА_1, ОСОБА_3 підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_3 підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала та пояснила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 пішов з будинку, що розташований по вул..Зої Космодем»янської, 37 м. Красноармійська, та зі своєю дружиною проживає в іншому житловому приміщенні. В 2013 році він зі своєю дружиною влаштував сварку, тому вона вимушена проживати у своєї сестри, а в спірному житловому будинку на теперішній час проживають квартиранти її родичі. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи- Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином. ( а. с. 207)

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1989 року, з якими у неї склалися гарні стосунки. В 2009 році ОСОБА_2 пішов з житлового будинку, де вони проживали, у зв»язку з тим, що у нього склалася інша родина.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що давно знає ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які мешкали в житловому будинку по вул..Зої Космодем»янської, 37 в м. Красноармійську. В подальшому у ОСОБА_2 склалася інша родина та він пішов з будинку. Бували випадки, коли приходив до ОСОБА_3 та вчиняв сварки, та вона вимушена була викликати працівників міліції.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною ОСОБА_2,до якого навідується періодично за місцем його проживання, однією сім»єю не проживають. ОСОБА_2 із-за неправомірної поведінки ОСОБА_3 вимушений знімати житло по вул.. Февральська, 38 в м. Красноармійську, в якому залишились його особисті речі. У зв»язку з тим, що в будинку змінені замки, а також через те, що ОСОБА_3 вчиняє сварки, він не має можливості увійти до житлового приміщення.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з моменту припинення сімейних стосунків ОСОБА_11 перешкоджає ОСОБА_12 в користуванні спірним будинком, зокрема не пускає його , оскільки за її словами його боялася. Їй відомо, що ОСОБА_12 дійсно втратив ключі від будинку, проте міг зайти до нього лише тоді, коли приїжджали працівники міліції.

Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що житловий будинок № 37 по вул. Зої Космодем»янської у м. Красноармійську належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25.12.2004 року, укладеного між ним та ОСОБА_12 ( а.с. 14-16); до 25.12.2004 року власником вказаного житлового будинку був ОСОБА_12

В будинку значаться зареєстровані ОСОБА_1, його мати ОСОБА_11 та відчім ОСОБА_12, який не проживає в будинку з липня 2012 року ( а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи , між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дійсно склалися неприязнені стосунки після розірвання шлюбу з 2009 року, проте ОСОБА_12 продовжує навідуватися у житлове приміщення по вул. Зої Космодем»янської, 37 у м. Красноармійську ( а.с. 17).

Уточнюючи свої позовні вимоги про визнання ОСОБА_12 таким, що втратив право користування житловим приміщенням ОСОБА_1 посилається на той факт, що відповідач не є наймачем житлового приміщення, тому він не має права проживати в будинку та підлягає визнанню таким, що втратив право користування ним на підставі норм ЦК України, зокрема ст.ст. 317,319,383, 386 ЦК України. Зазанчає, що між ним та ОСОБА_12 виникли правовідносини між власником та попереднім власником житла, тому на підставі ст. 346 ч. 3 ЦК України, вправі визнавати попереднього власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Проте, з такими доводами, суд не погоджується за наступними підставами.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

Слід зазначити, що особа визнається членом сімї за одночасної наявності двох умов ведення спільного господарства і постійного проживання члена сімї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сімї власника житлового приміщення.

Якщо ці особи перестали бути членами сімї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обовязки, як власник і члени його сімї.

Як встановлено в судовому засіданні, що 25.12.2004 року саме ОСОБА_12 подарував належний йому на праві власності будинок № 37 за вказаною вище адресою ОСОБА_1, і з цього часу припинилось його право власності на нього, тобто втратив статус власника житла, проте не втратив статус колишнього члена сім»ї власника, оскільки з грудня 2004 року та на протязі 2005 року продовжував проживати з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 однією сім»єю за вищезазначеною адресою, що підтверджено поясненнями сторін в судовому засіданні.

На теперішній час ОСОБА_13 проживає окремо від ОСОБА_11 за адресою: м. Родинське, вул.. Пушкіна, 24/3.

У разі виникнення спору між власником і членами його сімї суд повинен врахувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог стст.405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Припинення сімейних відносин з ОСОБА_11 не позбавляє права ОСОБА_2 на користування спірним житловим будинком.

Оскільки квартира перебуває у приватній власності, зміна власника, а також зміна статусу ОСОБА_2 з члена сім»ї на колишнього члена сім»ї

не впливає на застосування ст. 405 ЦК України, і у власника є право саме на підставі зазначеної норми права визначати колишнього члена сім»ї таким, що втратив право на житло.

Тому, звертаючись до суду з позовною заявою про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд вважає неправильним посилання позивача ОСОБА_14 на таку правову підставу позову як ст. 346 ЦК України.

Окрім того, ОСОБА_15 не доведено в судовому засіданні, в чому саме його права як власника були порушені з боку ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 з 2005 року не проживає в спірному житловому будинку.

За вищевказаними обставинами суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_12 про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги про зняття з реєстрації є похідною від вимоги про захист права власності та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, окрім того, заявлені до неналежного відповідача, тому задоволенню не підлягають.

Факт неприязне них стосунків, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що знайшло своє підтвердження в судовому засідання як показаннями сторін по справі, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,так і матеріалами справи ( а. с. 17,31,32) .

Факт зміни замку від дверей спірного житлового будинку підтверджений самим ОСОБА_13 в судовому засіданні , матеріалами справи ( а. с. 76).

Вищезазначені факти свідчать про наявність перешкод , які чиняться ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 у користування спірним житловим будинком.

Факт вчинення перешкод у користуванні спірним житлом з боку ОСОБА_16 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги про зобов»язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні житлом, задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині встановлення порядку користування жилим приміщенням задоволенню не підлягають, оскільки не доведені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317,319,358,391 ЦК України, ст.ст. 6, 10,11, 213,214,215,216,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про захист права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 у житловий будинок № 37 по вул. Зої Космодем»янської м. Красноармійська Донецької області.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Зої Космодем»янської, 37.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: