Справа № 454/630/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/5775/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

Секретар: Бохонко Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В. на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського районного відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржило ФГ «Бурка В.В. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд відмовив у задоволені позову не з»ясувавши чи має ФГ «Бурка В.В.» право на відшкодування моральної шкоди, яка була завдана в результаті незаконних дій Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області, які полягали у невнесенні заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Постановляючи рішення, суд не взяв до уваги ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 22.08.2013 року, якою визнано дії Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області незаконними. Крім цього, вказує, що ним подано достатньо доказів, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди, право на яку виникло на підставі ч.6 ст.1176 ЦК України. Стверджує, що відмовивши у задоволенні позову, суд не з»ясував всіх обставин, які мають значення для справи, не врахував, що ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 22.08.2013 року зобов»язано Сокальський РВ ГУМВСУ у Львівській області внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості про вчинений злочин, однак цього зроблено не було, а відтак порушені його права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України в користь ФГ «Бурка В.В.» 1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області.

Сторони у справі в судове засідання не з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, у березні 2015 року ФГ «Бурка В.В.» звернулося із вищевказаним позовом та просило стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті протиправних дій Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 лютого 2013 року ФГ «Бурка В.В.» звернулось до Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області із заявою про вчинення суддею Сокальського районного суду Львівської області злочину. Однак така заява не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань чим фермерському господарству завдана моральна шкода внаслідок порушення відповідачем гарантованих Конституцією України та КПК України прав.

11.03.2013 року Сокальським РВ ГУМВСУ у Львівській області позивачу надано відповідь, що Сокальським РВ ГУМВСУ У Львівській області розглянута заява ФГ «Бурка В.В.» про притягнення судді Сокальського районного суду Адамович М.Я. до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ст.375 КК України та повідомлено заявника, що перевірку по даному факту припинено і роз»яснено право звернутись у судову кваліфікаційну комісію, оскільки прийняття рішень по суддях не є компетенцією ОВС. (а.с.15).

Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 22 серпня 2013 року скаргу ФГ «Бурка В.В.» задоволено. Визнано протиправним невнесення працівниками Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області відповідних відомостей по заяві представника ФГ «Бурка В.В.» про вчинення злочину суддею Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я. до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов»язано Сокальський РВ ГУМВСУ у Львівській області внести відомості по даній заяві (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Бурка В.В. не притягався до кримінальної відповідальності, до нього не застосовувались запобіжні заходи, а відтак у нього не виникло право на відшкодування моральної шкоди в порядку ст.1176 ЦК України. Крім цього, суд зазначив, що позивачем не надано жодних доказів в чому полягає завдана моральна шкода, які моральні страждання він переніс та до яких немайнових втрат призвели дії працівників Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК України).

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, районний суд вірно відмовив у задоволені вимог позивачу.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом ухвали слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 22.08.2013 року, якою визнано протиправним невнесення відомостей по заяві позивача до ЄРДР, яка є основним доказом завдання йому моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вказана ухвала не підтверджує вини відповідача, а має зобов»язальний характер виконання вимог закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та спір вирішений у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Приколота Т.І.

Павлишин О.Ф.