Справа № 307/3159/15-ц
Провадження № 2/307/1816/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Плиска Ю.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тячівської міської ради та Тячівської державної нотаріальної контри про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно - житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 Посилається на те, що 27.07.1989 р. виконкомом Тячівської міської ради було винесено рішення № 99 про виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1, під індивідуальне будівництво житлового будинку його батькам, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В подальшому головним архітектором Тячівського району їм було виділено в натурі земельну ділянку загальною площею 0.06 га., по АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт. 14.10.1989 р. між Тячівською міською радою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, а районним архітектором надано дозвіл на виконання будівельних робіт. Після завершення будівництва батьки поселилися в цьому будинку і прожили в ньому все життя. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати, а ІНФОРМАЦІЯ_2. помер батько. Після їх смерті він -позивач-, залишився жити у спадковому будинку, тому продовжує користується земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур, утримувати будинок в належному санітарно-технічному стані та сплачувати комунальні платежі. Однак у нього відсутні правовстановлюючі документи для прийняття спадщини в нотаріальному порядку, так як батьки за свого життя не зареєстрували будинок в БТІ.

Представники Тячівської міської ради та Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явилися. Надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення виконкому Тячівської міської ради № 99 від 27.07.1989 р. та акту про відведення земельної ділянки у межах села (селища, міста) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було виділено і відведено в натурі земельну ділянку площею 0.06 га., по АДРЕСА_1, під індивідуальне житлове будівництво.

14.10.1989 р. між виконкомом Тячівської міської ради народних депутатів в особі ОСОБА_5 та подружжям ОСОБА_4 укладено договір про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. За цим договором вони зобов'язувалися побудувати жилий будинок з мансардою.

З дозволу районного архітектора на право виконання будівельних робіт убачається, що ОСОБА_4 надано дозвіл в 1989 році приступити до будівництва одноповерхового індивідуального жилого будинку та зобов'язано його закінчити будівельні роботи до 1992 року.

Районним архітектором на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника по АДРЕСА_1.

24.09.2009 р. Тячівським МБТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4

З експлікації вбачається, що загальна площа спадкового будинку становить 180.31 м.кв. Вказаний будинок складається з: сходової площею 8.80 м.кв., коридору - 12.47 м.кв., ванної - 5.62 м.кв., кухні - 8.68 м.кв. та трьох кімнат розмірами 24.22 м.кв., 25 м.кв., 15.68 м.кв., і підвалу, до якого входять: коридор - 4.16 м.кв., кухня - 21.07 м.кв., кімната - 22.54 м.кв. та три комори розмірами 5.44 м.кв., 13.80 м.кв., 12.90 м.кв.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін'юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На момент отримання батьками позивача рішення про виділення земельної ділянки, про надання дозволу на будівництво та укладення договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, кожен із цих документів ввважався правовстановлюючим документом на будинок.

Отже у судовому засіданні, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 80 від 29.08.1998 р., а ІНФОРМАЦІЯ_2. помер його батько - ОСОБА_4, який після смерті дружини продовжував проживати у спірному будинку, тобто прийняв спадщину, до складу якої, крім рухомого майна, входив будинок АДРЕСА_1.

Та обставина, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2, стверджується його свідоцтва про народження.

Згідно паспорта ОСОБА_2 з 29.05.1999 р. прописаний в будинку АДРЕСА_1.

Згідно заяви на прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 18.06.2015 р. звернувся в Тячівську держнотконтору, а його брат ОСОБА_6 надав заяву про відмову від спадщини в користь позивача.

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, з листа Тячівської державної нотаріальної контори № 1056/01-16 від 25.09.2015 р. вбачається, що оформити перехід права власності на спадкове майно ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2., яке розташоване в АДРЕСА_1, в нотаріальному порядку неможливо у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на це майно.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 не зареєстрований.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Отже, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Оскільки позивач, відповідно до ст. 1269 ЦК України своєчасно, в строк передбачений ст.1270 ЦК України, подав заяву про прийняття спадщини за законом, то відповідно до ст. 1216 ЦК України він має право на оформлення за ним права власності на спадковий житловий будинок.

Судові витрати слід покласти на позивача.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1261 ЦК України 2003 р. суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в цілому.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.