Провадження № 2/127/4544/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

22 вересня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

при секретарі Ткачук Г.В,,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної міграційної Служби України у Вінницькій області, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон без згоди батька,

в с т а н о в и в :

16 червня 2015 року до суду із позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Управління державної міграційної Служби України у Вінницькій області, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові виїзди за межі України з дня набрання рішення законної сили до 25 травня 2023 року без згоди батька ОСОБА_3 та на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон без згоди батька.

В позовній заяві зазначено, що з 12 липня 1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28 травня 2012 року було розірвано.

Від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні.

На даний час фактичне місце проживання відповідача невідоме, жодних контактів з ним позивач не підтримує. Для видачі проїзного документу та тимчасового виїзду за кордон необхідна згода батька дитини.

З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовільнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Представник Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що відповідно до чинного законодавства оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон не потребує згоди батька дитини та при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться у матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку.

За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін.

Суд, вислухавши позивача, представник Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Захарчук) А.Б. та ОСОБА_3, укладений 12 липня 1992 року у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 1315, розірвано (а.с. 8).

Від даного шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 081361, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 7).

Згідно з ч. 2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як вбачається з договору на туристичне обслуговування № 345 від 02 вересня 2015 року, укладеного між ТОВ «АККОРД-ТУР» та ОСОБА_1, позивач замовила туристичні послуги у вигляді подорожі до Польщі у м. Краків з 17 жовтня 2015 року по 15 листопада 2015 року, де у замовленні (програма туристичного обслуговування) туристами зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Нікіта (а.с. 57-59).

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду лише за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Судом не можуть бути задоволені вимоги позову про надання дозволу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові виїзди за межі України без супроводу батька ОСОБА_3 до 25 травня 2023року, оскільки вони не узгоджуються з приписами п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», зокрема не зазначено держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі малолітнього ОСОБА_4

Зі слів позивача ОСОБА_1 було встановлено, що з відповідачем по справі вона жодних контактів не підтримує, фактичне місце проживання ОСОБА_3 їй не відоме.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що батько малолітнього ОСОБА_4 самоусунувся від обовязку по утриманню та вихованню свого сина, а бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обовязками, покладеними на неї СК України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини, сприятиме її гармонійному розвитку, адаптації у суспільстві та розширюватиме її кругозір та вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, з визначенням держави перебування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі малолітнього ОСОБА_4

Що стосується надання дозволу на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон без згоди батька, то відмовляючи у задоволенні суд виходив з наступного.

Відповідно до п.п. 2 п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється: особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства.

Таким чином, оскільки сторони у шлюбі не перебувають, оформлення проїзного документа дитини може бути здійснено на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає дитина.

З наведених вище обстави, суд приходить до висновку, що вимога у наданні дозволу на оформлення проїзного документа ОСОБА_4 для виїзду за кордон без згоди батька слід відмовити, так як відповідно до чинного законодавства надання такого дозволу судом непередбачено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вищезазначене, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 154, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 113, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з України за кордон до Республіки Польща, м. Краків з 17 жовтня 2015 року по 15 листопада 2015 року без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_5