У х в а л а

06 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Карпенко С.О.,Писаної Т.О.,
Коротуна В.М.,Юровської Г.В.,-
розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд Верховним судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_7 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою, у якій зазначав, що його зобов'язання за кредитним договором від 16 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Захід-Агро», на підставі договору поруки від 16 серпня 2007 року, припинилося, оскільки основний боржник ліквідований, про що внесено відповідні відомості у Єдиний державний реєстр.

Просив визнати виконавчий лист про стягнення з нього на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 1 242 183 грн 05 коп., виданий 27 листопада 2009 року Личаківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня

2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2014 року, заяву ОСОБА_7 задоволено. Визнано виконавчий лист від 27 листопада 2009 року про примусове виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2009 року у частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 242 183 грн 05 коп. та судових витрат у розмірі 1952 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2014 року відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у відкритті касаційного провадження у справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У заяві ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилається на неоднакове застосування касаційним судом положень ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 609, ч. 4 ст. 369 ЦК України.

До заяви додано як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, що, на думку заявника, потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме, ухвали колегії судів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року, від 30 жовтня 2013 року, від 31 липня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 17 грудня 204 року, від 24 грудня 2014 року.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Оскільки зі змісту заяви та доданих до неї ухвал колегії судів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року, від 30 жовтня 2013 року, від 31 липня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 17 грудня 204 року, від 24 грудня 2014 року, на які заявник посилається на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права, ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2014 року вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 609, ч. 4 ст. 369 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 356, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за заявою ОСОБА_7 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України, а копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: С.О. Карпенко
В.М. Коротун
Т.О. Писана
Г.В. Юровська