Справа № 373/2456/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 жовтня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Овдієнко К.М.

при секретарі Домантович О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому

справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Племзавод Колос» про стягнення грошових коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь, у зв»язку з невиконанням судового рішення за період з 6 серпня 2013 року по 10 листопада 2014 року, грошові кошти у розмірі 84265 грн. 80 коп., з яких 70497,69 грн. становлять інфляційні втрати, а 13768,11 грн. три проценти річних від простроченої суми.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 15.02.2013 у справі № 1019/3333/12 за його позовом до ВАТ «Племзавод «Колос» про стягнення боргу за договором позики затверджено укладену між сторонами мирову угоду, за якою позивач погодився, а відповідач визнав суму боргу у розмірі 362580 грн. Відповідач зобов»язувався погасити заборгованість частинами до 05 серпня 2013 року. У зв»язку з невиконанням зобов»язання за цією мировою угодою позивач звернувся до Відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ для її примусового виконання. 20.11.2013 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. На день подання заяви до суду борг позивачеві не сплачено.

Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду повторно не з»явився та не надіслав заперечень проти позову.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів.

З письмових доказів, які маються в матеріалах справи, встановлено такі обставини.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.02.2013, яка набрала законної сили 21.02.2013, визнано мирову угоду про врегулювання спору у справі № 1019/3333/12, укладену 15.02.2013 між ОСОБА_1 (позивачем) та Відкритим акціонерним товариством «Племзавод «Колос» (відповідачем), за якою позивач погодився, а відповідач визнав суму боргу за договором позики від 30.03.2010 у розмірі 362580,00 грн., з яких сума позики - 237000,00 грн., проценти за користування позикою - 125580,00 грн. Позивач погодився, а відповідач зобовязався погасити заборгованість у poзмipi 362580,00 грн. та судовий збip y строки та в порядку, встановленими угодою, а саме:

- 27580,00 грн. заборгованості до 20 лютого 2013 року

- 38 000,00 грн. заборгованості до 1 березня 2013 року

- 100 000,00 грн. заборгованості до 20 липня 2013 року

- 200 000,00 грн. заборгованості до 1 серпня 2013 року

- 3219,00 грн. судового збору до 5 серпня 2013 року.

Сторони узгодили між собою, що мирова угода є виконавчим документом в порядку ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» та, що у випадку неналежного виконання або невиконання зобов'язань за даною мировою угодою Стягувач має право звернутись про примусове виконання цього виконавчого документа керуючись ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження».

19.11.2013 ОСОБА_1 звернувся до Відділу ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції із заявою про примусове виконання ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, на підставі якої державний виконавець Дудка С.П. 20.11.2013 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Однак, як стверджує представник позивача ОСОБА_2, відповідач не виконав умови мирової угоди та не сплатив борг.

Відповідно до зробленого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат позивача, пов»язаних з невчасним виконанням грошового зобов»язання, нарахована за період з 06.08.2013 по 10.11.2014 шляхом множення суми боргу на загальний індекс інфляції за цей період 119443%, визначений шляхом перемножування між собою помісячних індексів інфляції, становить 70497,69 грн.

Розмір 3% річних, обчислений із зазначеної вище суми боргу за 462 дні становить 13768,11 грн.

Існуючі між сторонами правовідносини регулюються ст.ст. 11,509,526,625 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 01.10.2014 у справі №6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, суд зазначив: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належаними до сплати кредиторові».

Згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу (про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з огляду на таке.

Після набрання законної сили судовим рішенням у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов»язання сплатити борг у розмірі 362580 грн., яке ним не було виконане як в добровільному порядку, так і примусово.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов»язання, він має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення та три проценти річних за користування утримуваними ним коштами.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Суд вважає, що зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Провівши помісячний розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня 2013 по листопад 2014 року, в яких індекс інфляції був більшим від 100 %, суд визначив розмір інфляційних втрат позивача в сумі 74691,48 грн. (1450,32+725,16+1812,9+725,16+2175,48+7976,76+11965,14+13778,04+3625,8+1450,32+ 2900,64 +10514,82+8701,92+6889,02).

Оскільки визначена позивачем сума не виходить за межі визначених судом інфляційних втрат, в ході розгляду справи він не збільшував позовні вимоги, вони підлягають задоволенню у заявленому ним розмірі.

Розрахунок трьох процентів річних, суд визнає таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 842,67 грн.

На підставі ст.ст.11,509,526,625 ЦК України, керуючись ст.ст.10,60,212,213,214,226, 360-7 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Племзавод Колос» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Племзавод Колос» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у зв»язку з невиконанням грошового зобов»язання у розмірі 70497 грн. 69 коп., три відсотки річних за користування чужими коштами у розмірі 13768 грн.11 коп. та судові витрати в розмірі 842 грн. 67 коп., а разом 85108 (вісімдесят п»ять тисяч сто вісім) грн. 47 коп.

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення суду протягом досяти днів з часу отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні протягом того ж строку з часу отримання копії судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя