Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Роменського міського голови ОСОБА_5, комунального підприємства «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області, Роменської міської ради Сумської області, третя особа - директор комунального підприємства «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області ОСОБА_6, про визнання протиправним розпорядження міського голови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Роменського міського голови ОСОБА_5, комунального підприємства «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області (далі - КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області), Роменської міської ради Сумської області, третя особа - директор КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області ОСОБА_6, про визнання протиправним розпорядження міського голови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що вона згідно з розпорядженням міського голови ОСОБА_7 № 113 - ОС від 15 липня 2013 року призначена на посаду директора КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області з укладенням контракту на строк з 19 липня 2013 року по 18 липня 2014 року. На посаду директора з подальшим укладенням контракту вона була призначена на підставі рекомендації 40-ї сесії 6-го скликання Роменської міськради від 26 червня 2013 року, що підтверджується витягом з протоколу даної сесії. 09 липня 2013 року Роменською міськрадою підписано контракт з терміном дії з 19 липня 2013 року до 18 липня 2014 року. За два місяці до закінчення терміну дії контракту - 8 травня 2014 року вона подала Роменському міському голові заяву з проханням продовжити строк дії контракту. Листом від 14 травня 2014 року їй повідомлено, що 28 травня 2014 року заплановано її звіт про діяльність КП «Ільїнський ярмарок» і за результатами розгляду даного питання її буде повідомлено про продовження дії контракту як з директором КП. Таким чином, на її думку, власник повідомив її про продовження дії контракту. 25 червня 2014 року відбулася чергова 58 сесія 6 скликання Роменської міськради, на якій не ставилося питання про її звільнення з посади директора КП, як і не повідомлялося депутатів, про те, що в подальшому контракт продовжений не буде і вона буде звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпПУ <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. З 17 липня 2014 року і по даний час в зв'язку з хворобою вона перебуває на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності, останній від 04 жовтня 2014 року. 18 липня 2014 року Роменський міський голова ОСОБА_5 видав оскаржуване рішення № 139-ОС «Про звільнення з посади ОСОБА_4.», у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Днем звільнення вважати перший день виходу на роботу після перебування на листку непрацездатності. Так як вона є депутатом Роменської міськради 6 скликання, відповідач зобов'язаний був у відповідності ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_214/ed_2014_10_26/pravo1/T020093.html?pravo=1> повідомити Роменську міськраду (в тому числі і її) не менше ніж за 15 днів про її звільнення з посади директора КП, але всупереч вимог закону це не зробив. З липня 2014 року по даний час підприємство не виплачує їй заробітну плату. 25 листопада 2014 року позивачка отримала довідку про її середньомісячну заробітну плату, згідно якої заробітна плата в травні склала 5 737,21 грн., а в червні - 5 891,46 грн. Кількість робочих днів у травні та червні 2014 року склала по 19 днів щомісяця. З урахуванням приписів порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата складає 306 грн. Таким чином заборгованість з заробітної плати за липень-листопад 2014 року склала 26 928 грн. 29 листопада 2014 року вона прийшла на роботу в КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області і подала заяву з медичними довідками від 21 та 28 листопада 2014 року, але директор підприємства - ОСОБА_6 її заяву не прийняв, пояснивши, що вона звільнена з роботи з 01 листопада 2014 року. Після цього, на її вимогу було надано копію оскаржуваного наказу, який видав в.о. директора КП ОСОБА_8 фактично наказ про її звільнення виданий в період її перебування на лікуванні, а тому наказ про її звільнення протиправний і підлягає скасуванню. 29 листопада 2011 року відповідач не видав їй належним чином оформлену трудову книжку та не виплатив заборгованість по заробітній платі, остаточний розрахунок при звільненні не провів. Таким чином, станом на 01 грудня 2014 року КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області повинен сплатити ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за липень-жовтень 2014 року в розмірі 26 928 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки за листопад 2014 року в розмірі 6 120 грн та виплатити компенсацію за невикористану відпустку 24 календарні дні в розмірі 7 344 грн.

Вказані обставини і відсутність грошових коштів, спричинило виникнення постійного головного болю, пригніченого стану, позивач почала нервово відноситися до оточуючого світу. У зв'язку з невиплатою належної їй заробітної плати, позивачці заподіяна моральна шкода в розмірі 2 000 грн, який враховує всі страждання, які довелося їй перенести протягом тривалого часу, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу неправомірних дій відповідача на стан її здоров'я, у приниженні честі і гідності, яких вона зазнала від умисних дій відповідачів, а також психологічних страждань і моральних переживань.

Після уточнення позовних вимог позивач просила: визнати протиправним розпорядження Роменського міського голови ОСОБА_5 № 139-ОС «Про звільнення з посади ОСОБА_4.» від 18 липня 2014 року; визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області № 51 від 04 листопада 2014 року «Про звільнення»; поновити ОСОБА_4 на посаді директора КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області; стягнути з відповідача - КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за листопад та грудень 2014 року в сумі 11 364,47 грн. та компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 416,95 грн.; стягнути з відповідача - КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. В обґрунтування уточнених вимог вказала, що станом на 22 травня 2015 року КП виплатило їй заробітну плату, але до цього часу не виплатило 416,95 грн компенсації за невикористану відпустку. Згідно довідки відповідача від 20 лютого 2015 року нарахована та виплачена їй компенсація становить 4 659,92 грн. Вказана сума занижена через невірний розрахунок. Згідно довідки відповідача розрахунок відпускних їй нараховані та виплачені заробітна плата за період з липня 2013 по жовтень 2014 року (454 дні) в сумі 68 249,22 грн. Отже середня заробітна плата для сплати щорічної відпустки буде складати 58135,96: 355 = 163,77 грн. Таким чином відповідач - КП повинне було виплатити їй компенсацію за невикористаний 31 день відпустки в розмірі 5 076,87 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з КП «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради на користь ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 416,95 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2015 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Положення про порядок укладення контрактів з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_10_09/pravo1/KMP93203.html?pravo=1>, і вони відповідачами дотримані при її звільненні. У зв'язку з законністю звільнення позивачки суд обґрунтовано відмовив і в задоволені її позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначив розмір відшкодування моральної шкоди лише в зв'язку з порушенням її трудових прав в частині невиплати компенсації за невикористану відпустку.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_104/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_112/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до п. п. 2, 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; підстави, передбачені контрактом.

Згідно п. 16 Положення про порядок укладення контрактів з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_10_09/pravo1/KMP93203.html?pravo=1>, контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 41 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_232/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

Трудове законодавство зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу і встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, частиною третьою статті 41 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_232/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено, що сторони при укладенні трудового договору у вигляді контракту обумовили строк його дії до 18 липня 2014 року.

18 липня 2014 року Роменський міський голова ОСОБА_5 видав розпорядження № 139 ОС «Про звільнення з посади ОСОБА_4.» в якому вказано: «Звільнити ОСОБА_4, директора КП «Ільїнський ярмарок», з посади у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Днем звільнення вважати перший день виходу на роботу після перебування на листку непрацездатності. Підстава: пункт 2 статі 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> (а. с. 37).

В наказі по КП «Ільїнський ярмарок» від 4 листопада 2014 року № 51 «Про звільнення зазначено: «Згідно розпорядження міського голови Роменської міської ради Сумської області ОСОБА_5 від 18 липня 2014 року № 139-ОС звільнити з займаної посади директора КП ОСОБА_4 з 01 листопада 2014 року. Зробити передачу матеріальних цінностей, які знаходяться на підприємств». Наказ підписаний заступником директора ОСОБА_8 (а. с. 36).

Позивач є депутатом Роменської міської ради Сумської області VI скликання (а. с. 11).

З копій листків непрацездатності вбачається, що ОСОБА_4 лікувалась з 17 липня по 05 серпня, з 05 по 23 серпня, з 23 серпня до 10 вересня, з 15 по 24 вересня, з 24 вересня по 03 жовтня, з 04 по 31 жовтня 2014 року. В останньому листку непрацездатності зазначено, що їй слід стати до роботи 01 листопада 2014 року (а. с. 42-47, 74-79).

У заяві від 24 жовтня 2014 року на адресу міського голови ОСОБА_4 просила надати їй тарифну відпустку за період роботи з 19 липня 2013 року по 17 липня 2014 року в зв'язку з хворобою (а. с. 40).

30 жовтня 2014 року позивач звернулась до Роменського міського голови з заявою про те, що вона з 17 липня 2014 року хворіє, 04 вересня 2014 року їй було доведено до відома розпорядження від 18 липня 2014 року №139-ОС про її звільнення, вона з липня не отримує заробітну плату, просила надати відповідь про причини її невиплати (а. с. 39).

З наданих позивачкою суду медичних документів вбачається, що вона продовжувала хворіти і після її звільнення 4 листопада 2014 року (а.с. 49, 135-137).

Після її звільнення позивачка 26 листопада 2014 року зверталась до директора підприємства ОСОБА_6 з заявою про надання довідки про виплату заробітної плати для надання її в міськрайонний центр зайнятості та розрахункових коштів, так як близько місяця її розрахували з КП, віддавши трудову книжку без розрахунку. На заяві стоїть відмітка головного бухгалтера підприємства про те, що трудова книжка їй не видавалась, а зі слів заступника директора ОСОБА_8, була забрана нею 23 вересня 2014 року особисто (а. с. 91).

З копії книги обліку руху трудових книжок по КП «Ільїнський ярмарок» вбачається, що в ній відсутній підпис позивачки про отримання трудової книжки, не зазначені дата та підстава її видачі (а. с. 90).

З копії трудової книжки ОСОБА_4, наданої позивачкою до суду, вбачається, що останнім записом є запис КП «Ільїнський ярмарок» № 25 від 19 липня 2013 року, згідно якого ОСОБА_4 прийнята на роботу на посаду директора за контрактом від 09 липня 2013 року, після цього запису на чистій сторінці стоїть відтиск печатки вказаного підприємства без запису (а. с. 12).

Позивачка не спростувала тієї обставини, що трудова книжка знаходиться у неї, стверджуючи, що після її звільнення трудову книжку їй підкинули. До підприємства з приводу внесення записів до неї в зв'язку з звільненням вона не зверталась, що вона підтвердила і в засіданні апеляційного суду.

Посилаючись на незаконність звільнення, позивач посилалась на проведення звільнення під час її тимчасової непрацездатності, що вважала порушенням вимог закону.

Між тим, звільнення особи із займаної посади в зв'язку з закінченням строку трудового договору під час її тимчасової непрацездатності не є безумовною підставою для її поновлення на роботі.

Посилання на незаконність її звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності безпідставні, оскільки ч. 3 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст. ст. 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 41 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_232/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>), а позивачку звільнено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1> містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>), які стосуються як передбачених ст. ст. 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, 41 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_232/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> випадків, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що позивачку звільнено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. звільнення з вказаної підстави не кваліфікується як таке, що здійснене з ініціативи власника. Рішення суду в частині відшкодування моральної відповідає обставинам справи та ст. 237-1 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1367/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Роменського міського голови ОСОБА_5, комунального підприємства «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області, Роменської міської ради Сумської області, третя особа - директор комунального підприємства «Ільїнський ярмарок» Роменської міської ради Сумської області ОСОБА_6, про визнання протиправним розпорядження міського голови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік