Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 27 січня 2015 року в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» Рівненське відділення №1 АТ «Дельта банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 09.06/03/07-Склн від 20 лютого 2007 року укладеного між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2, у розмірі 90252,2 доларів США (дев'яносто тисяч двісті п'ятдесят два долари США 20 центів).

В рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 09.06/03/07-Склн від 20 лютого 2007 року укладеного між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2, у розмірі 90252,2 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки передбачений договором іпотеки № 09.06/03/101/07- Склн від 20 лютого 2007 року, укладений між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1, а саме: будинок житловий загальною площею 84,2 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.1992 року, зареєстрований державним нотаріусом Костопільської ДНК Скоропад В.В. р. № 368, який розташований по АДРЕСА_1, незавершений будівництвом будинок загальною площею 159,5 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі рішення Костопільської міської ради народних депутатів про надання дозволу ОСОБА_1 на будівництво нового житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_1, № 153 від 25.02.1993 року, який розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0925 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 11.01.2007 року, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження шляхом проведення прилюдних торгів.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду першої

________________________________________________________________________________________

Справа № 5640/2708/14-ц Головуючий в суді 1 інст. - Цвіркун О.С.

Провадження № 22-ц/787/2130/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

інстанції, вказує на порушенням норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, неналежністю в перевірці доказів наданих позивачем, відсутності належної їх оцінки та неврахування заперечень відповідачів щодо позовних вимог.

Доводив, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним позичальником та первинним кредитором. Договір купівлі-продажу права вимоги укладений між первісним кредитором та новим кредитором підписано не уповноваженою особою, а додаток до договору не відповідає змісту та даті укладення договору.

Зазначав, що новий кредитор не дотримався положень п.7.5 умов договору купівлі-продажу права вимоги.

Покликався на те, що до нового кредитора не перейшло право вимоги на предмет іпотеки за тих обставин, що не дотримано положення ч.ч.1,2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення письмової вимоги іпотекодавцю та боржнику, якщо він є від'ємним від іпотекодавця про усунення порушень та надання тридцятиденного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги.

Зазначав, що договір іпотеки нотаріально посвідчений та внесений в державний реєстр щодо заборони на відчуження, а позивачем не надано доказів щодо державної реєстрації прав відступлення на предмет іпотеки, а в силу ст.ст.210, 640 ЦК України, не дотримання державної реєстрації про перехід такого права не породжує прав та обов'язків для сторін.

Вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині виконання зобов'язань по кредитному договору, про що подавалась заява до суду першої інстанції та безпідставно відхилена судом.

Також суд першої інстанції не застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та в порушення цього закону звернув стягнення на майно іпотекодавця.

За викладених обставин апелянт просив рішення Костопільського районного суду від 27 січня 2015 року скасувати повністю.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги в суді підтримав та подав розрахунок заборгованості, яку визнає він та його довіритель ОСОБА_2, а саме з листопада 2011 по лютий 2012 року включно на суму 3465,42 (борг 3333.33+відсотки 132,09) доларів США, відповідно до графіка черговості платежів, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності з часу звернення позивача до суду з позовом в даній справі.

Представники банку (ліквідатора) у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором з позичальника і звертаючи стягнення на іпотечне майно, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів існує зобов'язання перед банком, яке не виконане та забезпечене іпотечним майном, виходячи з дати повернення кредиту -19 лютого 2012 року, вважав строк позовної давності не пропущеним.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 14,86% річних на строк з 20 лютого 2007 року до повного погашення кредиту.

Відповідно до ст.ст. 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту того ж дня між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок житловий загальною площею 84,2 кв.м, незавершений будівництвом будинок загальною площею, 159,5 кв.м. та земельну ділянку 0,0925 га.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та до нього перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконував, то станом на 16 жовтня 2014 року за ним рахувалась заборгованість в розмірі 1141475 грн. 99 коп., яких по тілу кредиту - 604010 грн. 06 коп. та за відсотками - 537465 грн. 93 коп., в зв'язку з чим банк в листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з пояснень апелянта ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах позичальника відповідача ОСОБА_2, визнавши борг в сумі 3465,42 доларів США він фактично визнав обставини, які заперечував, зокрема і в апеляційній скарзі, а саме перехід права вимоги заборгованості за кредитним договором № 09.06/03/07-Склн від 20 лютого 2007 року укладеним між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_2, від первісного кредитора до теперішнього - ПАТ "Дельта Банк", обов'язок відповідача погасити заборгованість за кредитним договором, однак в меншому розмірі ніж заявлено в позові, в зв'язку з застосуванням наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, про що він подавав суду першої інстанції відповідну заяву.

В поданих письмових поясненнях по справі ОСОБА_1 фактично вийшовши за межі апеляційної скарги вказує іншу підставу для відмови в зверненні стягнення на належне йому та його дружині ОСОБА_3 іпотечне майно, а саме не заборону звернення стягнення відповідно до Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ", а вказує на не співмірність вартості майна та суми боргу, що підлягає до стягнення.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вважав строк позовної давності не пропущеним, оскільки перебіг цього строку розраховував з 20 лютого 2012 року, тобто наступного дня після закінчення дії кредитного договору, вважаючи, що особа (банк) довідалась або могла довідатись про порушення свого права за зобов'язанням з визначеним строком виконання.

Як випливає з Постанови Верховного Суду України № 6-31 цс 15 від 3 червня 2015 року,для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З матеріалів справи вбачається, що право в первісного кредитора на повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, виникло ще в 2007 році в зв'язку з їх несплатою позичальником ОСОБА_2, про що свідчить текст постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2008 року. (а.с.52).

З укладеного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язаний був здійснювати платежі на погашення кредиту починаючи з 11 березня 2007 року по 13 лютого 2012 року по 833,33 доларів США щомісячно (а.с. 7).

Відповідачі в справі 17 грудня 2014 року подали заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.50-51,56).

Позивач достовірно знаючи про таку заяву, доказів про те, що боржник протягом строку дії кредитного договору або після його закінчення вчиняв дії, які б свідчили про переривання строку позовної давності не надав.

Після відступлення прав кредитора з 23 червня 2013 року, ОСОБА_2 таких дій не вчиняв (а.с. 75).

Отже, в межах трьохрічного строку позовної давності з часу звернення банку до суду в даній справі в жовтні 2014 року, до стягнення з ОСОБА_2 підлягають періодичні платежі які підлягали сплаті в листопаді 2011 року - лютому 2012 року та відповідно складають разом з відсотками за користування кредитом 3465,42 доларів США.

Оскільки відповідно до ст.192 ЦК України національною валютою є гривня та позов до суду був заявлений в гривневому еквіваленті, то саме в цій валюті він і підлягає до задоволення за курсом НБУ на час вирішення спору в суді першої інстанції (1 до 15,81).

Щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони до задоволення не підлягають, оскільки їх задоволення порушить права іпотекодавця.

Відповідно до ст. 589 ЦК України та п. 1.3 договору іпотеки у випадках невиконання позичальником основного зобов'язання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки.(а.с.11-15).

Згідно п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як вбачається з іпотечного договору, загальна вартість предмету іпотеки на час його укладення станом на 20 лютого 2007 року становила 375353 грн., станом на 2012 рік 603250 грн., а сума що підлягає до стягнення з боржника складає 54788,29 грн. (еквівалент3465,42 доларів США) і ці суми є неспівмірними.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До стягнення на користь банку з ОСОБА_2 підлягає сплачений судовий збір 3654 грн. при поданні позову, а з банку на користь ОСОБА_1 1827 грн. за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, не з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 09.06/03/07-Склн від 20 лютого 2007 року 54788,29 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений договором іпотеки № 09.06/03/101/07- Склн від 20 лютого 2007 року, укладений між ВАТ "Кредитпромбанк" та ОСОБА_1, ПАТ "Дельта Банк" - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 1827 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: