РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/274/15-ц

Провадження № 2/638/2305/15

23.09.15 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.

При секретарі: Помазан М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу квартири таким, що порушує публічний порядок та є нікчемним, застосування наслідків нікчемності недійсного правочину, повернення квартири у власність позивачу, скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, поновлення порушеного права власності позивача, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому , уточнивши позовні вимоги, просить: визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між позивачем та відповідачкою, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., реєстровий номер 5221 таким, що порушує публічний порядок та є нікчемним; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме - повернути у власність квартиру АДРЕСА_1, позивачу; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачкою на квартиру АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу від 14.10.21011 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за реєстровим номером 5221; визнати, що позивач як єдиний власник квартири АДРЕСА_1, має виключне право володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою на свій розсуд; визнати, що відповідачка не має права володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою; поновити порушене право позивача шляхом витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння відповідачки.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірний договір укладено всупереч вимог закону, оскільки насправді спірний договір позивачем не підписувався, а був підписаний замість позивача іншою особою з використанням підроблених документів на ім'я позивача. Таким чином, позивач вказує на вибуття спірної квартири з володіння позивача всупереч його волі, внаслідок скоєння злочину, за який винні особи були засуджені відповідно до чинного законодавства України. Вирок набрав законної сили.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення відповідно до викладених у позові.

Представники відповідача та сама відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачка є добросовісним набувачем спірної квартири, ніяких злочинних домовленостей у відповідачки з іншими особами щодо незаконного придбання спірної квартири не було. Відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова та ухвали апеляційного суду Харківської області вартість спірної квартири стягнута із засуджених на користь позивача.

Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. в судове засідання не з'явилася. Про день та час судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином.

Третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, а також наполягали на тому, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. В подальшому в судові засідання не з'являлися. Про день та час судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. було посвідчено за реєстровим номером 5221 договір купівлі-продажу, за змістом якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.12.2013 року (зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.07.2014 р. лише в частині призначення покарання засудженим та застосування амністії) гр.гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених чч. 3, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Вказаним вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.12.2013 року, зокрема, встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири р.н. 5221 від 14.10.2011 року насправді був підписаний не позивачем - ОСОБА_1, а іншою особою - ОСОБА_6, який представлявся як ОСОБА_7, мав при собі та подав нотаріусу підроблений паспорт на ім'я ОСОБА_7 з вклеєною фотографією ОСОБА_6 та підроблене рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2009 р., за яким договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р. належить саме ОСОБА_7, а не ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає доведеним і встановленим, що спірний договір купівлі-продажу квартири р.н. 5221 від 14.10.2011 року насправді був підписаний не позивачем - ОСОБА_1, а іншою особою - ОСОБА_6 Отже, суд погоджується з доводами представника позивача, що спірна квартира вибула з володіння позивача внаслідок злочинних дій третіх осіб.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 387 ,388 ЦК України саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи вказані приписи цивільного законодавства, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив в п. 23 постанови від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Доводячи належність спірної квартири на праві власності саме йому, позивач посилається на договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р., за змістом якого ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1. Оглядом копії наданої позивачем копії вказаного договору купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р. встановлено, що цей договір зареєстровано в день його складення на Харківській товарній біржі «Слобода» відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до пп. 4, 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Таким чином, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 укладався 18.07.1995 р., під час його укладення повинні були бути додержані приписи чинного на той час Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що була чинна станом на 18.07.1995 р.) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Оцінюючи співвідношення приписів ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» суд наголошує, що помилковими є посилання на приписи ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в обґрунтування необов'язковості нотаріального посвідчення укладеного і зареєстрованого на біржі договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), адже Закон України «Про товарну біржу» містить спеціальні (стосовно ЦК УРСР 1963 р.) норми лише в частині визначення правових умов створення та діяльності товарних бірж, а в частині порядку укладення та форми договорів спеціальними відносно приписів Закону України «Про товарну біржу» є саме норми ЦК УРСР 1963 р. Відтак, будь-які договори про придбання житлових будинків (квартир) на біржових торгах вимагали письмової форми та підлягали нотаріальному посвідченню незалежно від того, чи укладались вони в період чинності ЦК УРСР або ж в після набрання чинності ЦК України 2003 року.

Зазначене підтверджується й позицією Пленуму Верховного Суду України, який роз'яснив в п. 4 постанови від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із наступними змінами та доповненнями) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Таким чином, договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р., за змістом якого ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1, є недійсним (нікчемним) відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР 1963 року як такий, що укладено без додержання вимог закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення. З огляду на зазначене договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р. не може бути підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, адже недійсні (нікчемні) угоди (правочини) не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Відтак, вказаний договір купівлі-продажу квартири № НІЗ-2765 від 18.07.1995 р. жодним чином не може слугувати підтвердженням належності спірної квартири на праві власності саме позивачу.

Враховуючи викладене, оскільки позивач не довів, що спірна квартира належить на праві власності саме йому, позовні вимоги про визнання виключного права володіння, користування та розпорядження (тобто фактично - права власності) спірною квартирою та витребування спірної квартири у відповідачки задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про визнання спірного договору купівлі-продажу нікчемним та застосування його недійсності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки, як встановлено судом, право власності у позивача на спірну квартиру не виникало і власником цієї квартири позивач не є, інтерес у визнанні спірного договору купівлі-продажу недійсним має бути доведений позивачем у встановленому порядку. Натомість позивач жодних доказів наявності такого охоронюваного законом інтересу суду не надав, через що у відповідній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Водночас, як встановлено судом підстави для задоволення віндикаційного позову стосовно спірної квартири відсутні. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем суд наголошує, що ця вимога є похідною від вимог про визнання спірного договору недійсним, застосування наслідків його недійсності та визнання права позивача на спірну квартиру. Оскільки ж такі основні вимоги (про визнання спірного договору недійсним, застосування наслідків його недійсності та визнання права позивача на спірну квартиру), як встановлено судом, не підлягають задоволенню, то не може бути задоволена й вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідачки на спірну квартиру. Крім цього, згідно з п.8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.13 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» спори, які виникають з відносин у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто в цій частині позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.12.2013 року, із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди стягнуто двісті двадцять сім тисяч чотириста сорок дев'ять гривень (вартість спірної квартири).

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: