Справа № 628/432/15-ц
Провадження № 2/628/376/15р.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2015 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря Шевченко О.І.,
представників сторін:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Куп'янську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми за договором позики, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним через його нікчемність в момент написання без наміру створити будь-які правові наслідки,
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 просила визнати правочин від 02.06.2014року, укладений між нею та ОСОБА_3, щодо грошових коштів недійсним через його нікчемність в момент написання без наміру створити будь-які правові наслідки, оскільки розписка була написана як зразок, та потім викрадена ОСОБА_3 з її помешкання.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_4 не визнає через його надуманість та вважає його таким, що не відповідає дійсності.
У судовому засіданні представник відповідачки адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, підтримавши зустрічний позов, зазначивши, що ОСОБА_4 ніколи не укладала з ОСОБА_3 договорів позики, а долучена до матеріалів справи розписка, яка була написана ОСОБА_4 як зразок, була викрадена ОСОБА_3 зі столу в належній на праві приватної власності квартири ОСОБА_4 Посилаючись на те, що факту надання ОСОБА_3 у борг ОСОБА_4 не було, дії ОСОБА_3 є кримінальним правопорушенням, просить у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Крім того, зазначає, що надана до суду боргова розписка не містить роду предмета позики в іноземній валюті, а саме у «доларах США», оскільки у розписці лише зазначено «доларів», натомість як 19 країн світу мають в обігу грошову одиницю з назвою долар.
Встановлено, що згідно розписки від 02.06.2014року ОСОБА_4, паспорт серія МК 597564 від 14 серпня 1997р., взяла у борг у ОСОБА_3 до 31 січня 2015року включно 10 тисяч доларів та 5 тисяч доларів (а.с.25).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як свідчать матеріали справи, на підтвердження позовних вимог позивач надав оригінал боргової розписки ОСОБА_4 (а.с.25).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання взятого на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів позикодавцю ОСОБА_4 суду не надала.
Посилання відповідачки та її представника на безгрошовість розписки є безпідставним.
Так, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця (ч.1 ст. 1051 ЦК України).
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.
Отже, за змістом закону, безгрошовість договору позики не може ґрунтуватись на поясненнях сторін, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).
Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Чинним законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки, і відповідно до ст. 1047 ЦК України розписка є підтвердженням укладення договору позики та його умов.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 25.04.2012 року в справі № 6 - 24 цс 12, від 18.09.2013року в справі № 6-63цс 13 , № 6-79цс 14 від 02.07.2014року, які згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковими для судів України.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року за №6-63цс13 не зазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.
Оскільки після укладення договору позики всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином не зазначення боржником у борговій розписці виду іноземної валюти, не позбавляє обовязку боржника повернути предмет позики того ж роду.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
У даному випадку датою платежу вважається дата прийняття судового рішення, а не день подання позовної заяви чи день подання останніх доповнень до неї, а відтак сума боргу підлягає перерахунку за офіційним курсом гривні до іноземної валюти - долара США, встановленим Національним банком України на момент прийняття рішення 23.10.2015року.
Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленим НБУ, станом на 23.10.2015року 100 доларів США еквівалентно 2228,0585гривень.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог зі стягненням з ОСОБА_4 на його користь суми боргу у сумі 242204,94грн., та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.
Оскільки позов ОСОБА_3 обґрунтований, судові витрати по справі по справі у порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст 234,1046-1050 ЦК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики 242 204,94 грн. і витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним через його нікчемність в момент написання без наміру створити будь-які правові наслідки відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28.10.2015року.
Головуючий : А.О.Шиховцова