Справа № 572/952/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючий суддя - Товстика І.В.

при секретарі - Полупан Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селищенської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Селищенської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з погосподарськими будівлями по АДРЕСА_1, яку він як спадкоємець першої черги за законом прийняв, так як постійно проживав з матір"ю, та подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в державну нотаріальну контору.

ОСОБА_1 покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно, проте постановою державного нотаріуса від 05.03.2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім"я спадкодавця, яка дійсно за життя не реєструвала право власності на будинок, який був збудований в 1960 році та знаходиться в сільській місцевості і відповідно до діючого на той момент законодавства державна реєстрація права власності на нерухоме майно не передбачалась, оскільки ОСОБА_3 мала право володіння, користування та розпорядження даним майном, тобто в позасудовому порядку не має змоги визнати право власності на спірне нерухоме майно, в зв"язку з чим просить встановити факт права власності за спадкодавцем на будинковолодіння по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали позов у повному обсязі та дали пояснення згідно заяви.

Відповідач Селищенська сільська рада письмовою заявою не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 15) згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.9).

Із свідоцтва про народження встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його матір"ю є ОСОБА_3 (а.с.8).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Довідка Селищенської сільської ради №1464 від 17.03.2015 року підтверджує факт постійного проживання та реєстрації ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, з якою на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав син ОСОБА_1 (а.с.20).

Постановою нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори від 05.03.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв"язку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3 правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно (а.с.15).

Згідно виписки з погосподарської книги №5 с.Селище Сарненського району Рівненської області вбачається, що особовий рахунок НОМЕР_2 на будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 (а.с.13).

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 23.02.2015 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1, 1960 року забудови, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_3 (а.с.10-12).

Згідно роз"яснень п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться в сільській місцевості в селі Селище Сарненського району, то згідно діючого на той час в 1960 році законодавства, обов"язковій державній реєстрації будинок не підлягав, однак на підставі запису в погосподарську книгу є власністю спадкодавця ОСОБА_3 та входить до спадкової маси після її смерті.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом дійсно прийняв спадщину у виді будинковолодіння після смерті матері, так як постійно проживав із спадкодавцем на момент її смерті, спадкодавець ОСОБА_3 фактично мала у власності спірне нерухоме майно, що після її смерті на підставі факту права власності входить до спадкової маси, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.328,1216,1218,1258,1261,1268,1296,1297 ЦК України, п.3.1Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", ст.ст.3,4 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 5,6,212-215,256 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Селищенської сільської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно задовольнити.

Встановити факт права власності за ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею приміщень 99,9 м.кв., житловою площею 42,7 м.кв., допоміжною площею 57,2 м.кв. та господарські будівлі, споруди в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення через Сарненський районний суд.

СУДДЯ: