Ухвала іменем україни
01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Мазур Л.М., Парінової І.К., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа − Реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 05 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що з 1995 року вони з ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. 11 квітня 2007 року їхній шлюб було офіційно зареєстровано Зарябинською сільською радою Богодухівського району Харківської області. За час спільного проживання у цивільному шлюбі в жовтні 2004 року ними за спільні кошти було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1, який зареєстрований на ім'я відповідача. Крім того, за час офіційного шлюбу ними було придбано також автомобіль марки ГАЗ-31029, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та мопед марки «Pard XGJ50T-10», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що при укладенні шлюбу будь-якої письмової домовленості або шлюбного договору щодо спільного сумісного майна між ними укладено не було, а ОСОБА_5 відмовляється виділити їй у власність Ѕ частину спільно нажитого майна, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд встановити факт їхнього спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з 1995 року по 11 квітня 2007 року; визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля ГАЗ-31029, 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати за нею право власності на Ѕ частину мопеда марки «Pard XGJ50T-10», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області

від 05 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01 січня 2004 року по 10 квітня

2007 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля марки ГA3-31029, державний номерний знак НОМЕР_1, 1994 року випуску, на Ѕ частину мопеда марки «Pard XGJ50T-10», державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із доведеності факту спільного проживання позивачки та відповідача без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 10 квітня 2007 року, а тому дійшов висновку, що майно, набуте сторонами у період спільного проживання, є їхньою спільною сумісною власністю та належить кожному з них в рівних частках.

Такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 квітня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а 04 червня 2013 року - розірвано за рішенням суду.

24 жовтня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з умовами якого останній придбав будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 181, т. 1).

Згідно з довідкою ВРЕВ ГУМВС України в Харківській області по обслуговуванню Богодухівського та Краснокутського районів від 12 березня 2013 року за ОСОБА_5 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-2101, 1973 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, автомобіль ГАЗ-31029, 1994 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, мопед «Pard XGJ50T-10», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 18, т. 1).

Позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з 1995 року по 11 квітня 2007 року.

У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

За правилами ст. ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суди відповідно до наведених вимог закону, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у період придбання спірного майно яке підлягає поділу між ними у порядку передбаченому ст. ст. 60, 70, 71 СК України.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 05 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур І.К. Парінова Т.О. Писана Г.В. Юровська