Справа № 760/1061/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю, виділ автомобіля, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

20 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля «Ауді А6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 таким, що є спільною сумісною власністю подружжя. Просила також виділити автомобіль у порядку поділу відповідачу та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 60000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що автомобіль придбано в квітні 2012 року за 15000 доларів США, що за курсом Національного банку України становило суму 120000 гривень. Зазначала, що автомобіль знаходиться у відповідача.

22 вересня 2015 року сторона позивача подала до суду заяву, в якій збільшила розмір позовних вимог у частині компенсації та просила суд стягнути з відповідача 63127 гривень. Інші позовні вимоги залишила без змін (а.с. 119).

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов, з підстав, наведених у позовній заяві та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують. Надали суду письмові заперечення (а.с. 79-82). Пояснили суду, що дійсно автомобіль був придбаний в період шлюбу. Разом з тим, під час шлюбу, 24 липня 2014 року автомобіль був проданий батьку відповідача - ОСОБА_3 Причини продажу автомобіля обумовлювались необхідністю погашення заборгованості за придбання цього автомобіля, великими витратами в його експлуатації та ремонті. У травні 2014 року позивач, перебуваючи за кермом спірного та автомобіля, привела його в непридатний стан, оскільки зазнали пошкоджень двигун та коробка передач.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року (а.с. 4).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 125).

13 квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 1999 року випуску (а.с. 29).

24 липня 2014 року зазначений автомобіль був проданий ОСОБА_3, що підтверджується довідкою-рахунком за 60000 гривень (а.с. 30).

Автомобіль зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24 липня 2014 року (а.с. 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 2 цієї статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З наданого суду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 квітня 2012 року вбачається, що автомобіль придбаний в період шлюбу, а тому в силу закону вважається, що він був набутий у спільну сумісну власність подружжя.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 надав суду докази про те, що автомобіль був проданий в період шлюбу - 24 липня 2014 року його батькові ОСОБА_3 за 60000 гривень. Відповідач пояснив, що спірний автомобіль продано в період шлюбу за згодою дружини та в інтересах сім'ї, що не суперечить ст. 65 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

З наданої суду довідки-рахунку та реєстрації транспортного засобу вбачається, що автомобіль продано в період шлюбу.

Вбачається, що нормами ст. 65 СК України презюмується при укладенні договорів одним із подружжя наявність згоди іншого з подружжя.

При розгляді справи сторона позивача не надала суду будь-яких належних доказів, які б спростовували доводи відповідача про те, що автомобіль продано без згоди позивача.

ОСОБА_1 також не зверталась до суду з позовом про визнання договору по відчуженню автомобіля недійсним, як такого, що укладений без її згоди.

Крім того, позивач заявила вимоги про виділення автомобіля в натурі ОСОБА_2 та стягнення з нього на її користь грошової компенсацію 1/2 частини цього автомобіля.

Разом з тим, судом встановлено, що власником автомобіля є інша особа - ОСОБА_3, тому автомобіль не може бути виділений відповідачу як і визнаний спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки в такому випадку буде порушено право власності титульного власника автомобіля.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не довела свої вимоги в судовому засіданні.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

суд приходить до висновку, що позивач не довела заявлені вимоги, тому в задоволені її позову слід відмовити.

Керуючись статтями 60, 65, 69, 70 СК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною власністю, виділ автомобіля, стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: