Справа № 456/2268/14 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/1200/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на майно, виселення -

в с т а н о в и л а:

ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду із зазначеним позовом.

Зазначав, що згідно договору кредиту №629/3-182 від 24.09.2008 року ПАТ "Укрсоцбанк" надало ОСОБА_3 кредит в сумі 80500,57 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення до 23.09.2028 року.

На забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 ОСОБА_4 передала банку згідно договору № 5390 від 24.09.2008 року в іпотеку належний їй будинок АДРЕСА_1 загальною площею 337,4 кв. м. та земельну ділянку площею 0,586 га

Так як боржник неналежно виконує зобов'язання і допустив прострочення на суму 134475,66 доларів США та 105296,70 грн., то просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки і виселити відповідачів із житлового будинку.

Оскаржуваним рішення відмовлено в задоволенні позову.

Рішення оскаржило ПАТ "Укрсоцбанк". Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема зазначає, що підстави для пред'явлення позову були, оскільки боржник допустив прострочення зобов'язання, досудове врегулювання, передбачене умовами договору, позитивного результату для позивача не принесло, мораторій на стягнення майна не міг застосовуватися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і тому рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Встановлено, що 24.09.2008 року ПАТ "Укрсоцбанк" уклав із ОСОБА_3 договір кредиту №629/3-182, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на суму 80500,57 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення до 23.09.2028 року.

На забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 ОСОБА_4 передала банку згідно договору № 5390 від 24.09.2008 року в іпотеку належний їй будинок АДРЕСА_1 загальною площею 337,4 кв. м. та земельну ділянку площею 0,586 га.

Станом на 22.05.2014 року позичальник допустив заборгованість з повернення кредиту на суму 134475,66 доларів США а саме: 78832,3 доларів США за основним зобов'язанням, 55643,36 доларів США - проценти, а також неустойка на суму 105296,70 грн.

23.05.2014 року позивач направив на адресу боржника ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_4 вимоги - повідомлення про дострокове повернення боргу у 30- денний строк або про виселення з предмета іпотеки у разі залишення вимоги про повернення боргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту ст. 33 Закону України "Про іпотеку" убачається, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 109 ЖК України, який узгоджується із приписами ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону ЦК України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле при міщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими зако ном. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі гро мадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого при міщення добровільно звільнити його протягом одного мі сяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, з наведених вище норм матеріального права випливає право кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців житлового будинку, переданого в іпотеку.

Відмовляючи позивачу в цьому праві, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ "Укрсоцбанк" не довів факту належного повідомлення боржників про необхідність виконання зобов'язання: відсутні докази отримання повідомлень, відсутні дані про місце реєстрації відповідачів.

Однак такий висновок суперечить умовам договору кредиту, зокрема п. 7.2., за умовами якого усі повідомлення за договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом. Повідомлення надсилалися банком за адресами, зазначеними позичальником, іпотекодавцем у відповідних договорах, а також згідно даних їх паспортів і довідки сільської ради про місце реєстрації боржників. Ці адреси є такими ж адресами, які встановлені судом при виконанні вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України.

Повідомлення здійснені у письмовій формі і відправлені рекомендованими листами (а.с. 24 - 29, 74). Отже, підстав вважати про неналежне виконання кредитором своїх обов'язків не має.

Як зазначалося вище, примусове виселення мешканців здійснюється на підставі рішення суду у разі невиконання вимоги кредитора в добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення.

Як убачається із матеріалів справи, повідомлення про виселення відповідачів у добровільному порядку кредитором було зроблено 23.05.2014 року. Рішення судом першої інстанції ухвалено 17.10.20014 року. Отже, відповідачі не виконали вимог кредитора у строк, який значно перевищує 30 днів.

При цьому слід зазначити, що висновок суду стосовно відсутності даних про початок обчислення перебігу такого строку є безпідставним, оскільки навіть в судовому засіданні 02.07.2014 року ОСОБА_5 знав про пред'явлений до них позов і вимоги за ним. Відтак, жодних перешкод виконати вимогу кредитора добровільно до ухвалення судом рішення не було.

Не відповідає матеріалам справи висновок суду про наявність підстав для застосування вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Так, відповідно до абзацу 3 п. 1 ст. 1 цього закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

Відповідно до договору іпотеки від 24.09.2008 року предметом іпотеки є житловий будинок з кафе на АДРЕСА_1 загальною площею 337,4 кв. м.

Відповідно до технічного паспорта на цей об'єкт (а.с.77, 79, 80), площа кафе займає 81,1 кв. м., решта 256,3 кв. м. - площа житлового будинку.

Отже, площа житлового будинку виходить за межі, встановлені наведеним Законом України, для застосування мораторію на стягнення цього предмета іпотеки.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, то це рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк".

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 жовтня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Звернути стягнення на заставлене майно, що належить ОСОБА_4, а саме:

- будинок НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1 (житловий будинок під літ. "А-2", побудований з цегли та сандвіч - панелей, складається з однієї кухні, шести житлових кімнат, кафе, загальною площею 337,4 кв. м., житловою площею 102,5 кв. м., до нього належать огорожа 1 і огорожа 3);

- земельну ділянку площею 0,0586 га., що розташована на АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2, надану для обслуговування житлового будинку

шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 134475,66 доларів США та 105296,7 грн.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку НОМЕР_1, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: