Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1613/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Березівського РСТ про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 26 серпня 2014 року вони придали за договорами купівлі-продажу у Березівського РСТ по ? частини будівель павільйонів, загальною площею 516,2 кв.м, що розташовані в АДРЕСА_1. Під час укладення вказаних договорів вони домовився з відповідачем про всі істотні їх умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність. Умови договорів купівлі-продажу ними виконані в повному обсязі та з моменту їх укладення вони передали останньому обумовлені суми грошей та отримали у власність придбане майно. При цьому, відповідач отримав гроші в сумі 50000 грн. та передав їм спірне майно, таким чином, своїми діями повністю підтвердив, що угода між ними відбулася, але, знаючи про необхідність нотаріального посвідчення цих договорів, не бажає вчиняти ці дії та фактично ухиляється від них. На даний час вони користуються об'єктами купівлі-продажу та володіють як власним майном. У зв'язку з цим представник позивачів наполягає на задоволенні позову та просить захистити порушене право їх довірителів шляхом визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання за ними право власності на спірне майно.

Березівське споживче товариство з вимогами позову погодилося та своєю письмовою заявою від 17 листопада 2014 року підтвердило, що позивачі дійсно 26 серпня 2014 року придбали за договорами купівлі-продажу належне їм майно; усі умови договорів між ними виконані в повному обсязі, але можливості на даний час щодо нотаріального посвідчення правочинів немає, крім того, просить розглянути справу без участі представника.

Заслухавши пояснення представника позивачів та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні спору про визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, дійсним суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.

Судом встановлено, що 26 серпня 2013 року між сторонами, а саме між ОСОБА_1 і Березівським РСТ та ОСОБА_2 і Березівським РСТ були укладені договори купівлі-продажу по ? частини будівель павільйонів, загальною площею 516,2 кв.м, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

З матеріалів справи убачається, що на час підписання вказаних договорів купівлі-продажу продавець, тобто відповідач був власником спірного нерухомого майна (а.с.10-14), а тому укладення ним договорів купівлі-продажу спірного майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України.

За умовами вказаних договорів продаж спірного майна, а саме будівель павільйонів вчинено на загальну суму 50000 грн. (а.с.8,9).

На виконання зазначених правочинів позивачі передали обумовлену суму грошей відповідачеві, а останній отримав її, що підтверджується його квитанціями до прибуткового касового ордеру №235 від 26 серпня 2014 року (а.с.15,16).

Як свідчить з пояснень у судовому засіданні представника позивачів, вищенаведені факти він повністю підтверджує, але на даний час відповідач не має можливості нотаріально посвідчувати укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договорів, що узгоджується письмовими доказами, та відбулося повне виконання цих договорів, але відповідач ухиляється від нотаріального їх посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність згаданих умов є підставою визнання нікчемних договорів дійсними.

Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.19 Закону України Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" №1878-//I від 11 лютого 2010 року, державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи наведене, суд вважає у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України визнати вищезгадані договори купівлі-продажу нерухомого майна дійсними.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.220 ЦК України,

ВІРІШИВ:

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №1 від 26 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 і Березівським районним споживчим товариством, дійсним та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину будівель павільйонів, загальною площею 258,1 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №2 від 26 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 і Березівським районним споживчим товариством, дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівель павільйонів, загальною площею 258,1 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: