Ухвала іменем україни
11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, визнання права власності на цілий об'єкт нерухомості, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що йому на праві спільної часткової власності належить

Ѕ частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Співвласником іншої Ѕ частини є ОСОБА_2

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради від 07 грудня 1995 року № 560 до Ѕ частини домоволодіння, яка йому належить, відноситься житловий будинок під літ. «В», веранда під літ. «в», сарай під літ. «Б» та споруди; до Ѕ частини домоволодіння, яка належить ОСОБА_2, відноситься житловий будинок під літ. «А», сіни під літ. «а», веранда під літ. «а2», гараж під літ. «Д» та споруди.

Оскільки наявність спільної часткової власності не дає йому можливості у повному обсязі розпоряджатись власністю без узгодження зі співвласницею, ОСОБА_1 просив суд поділити домоволодіння по АДРЕСА_2 між ним та ОСОБА_2 наступним чином: виділити йому в натурі Ѕ частки домоволодіння в цілий об'єкт нерухомості, що складається з житлового будинку «В», веранди «в», ганку до «в», козирка до «в», сараю «Б», гаража «К», душу «Е», вбиральні «Ж», вигрібної ями № 7, воріт № 3, хвіртки № 5, частини паркану № 4 та паркану № 6, замощення ІІ та визнати за ним право власності на цілий об'єкт нерухомості, що розташований на земельній ділянці площею 0,0393 га за адресою: АДРЕСА_2; припинити право спільної часткової власності між сторонами.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі Ѕ частини домоволодіння в цілий об'єкт нерухомості, що складається з житлового будинку «В», веранди «в», ганку до «в», козирка до «в», сараю «Б», гаража «К», душу «Е», вбиральні «Ж», вигрібної ями № 7, воріт № 3, хвіртки № 5, частини паркану № 4 та паркану № 6, замощення ІІ, та визнати за ним право власності на цілий об'єкт нерухомості, що розташований на земельній ділянці площею 0,0393 га за адресою: АДРЕСА_2.

Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3.,

ОСОБА_4., ОСОБА_5 закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі Ѕ частини домоволодіння в цілий об'єкт нерухомості, що складається з житлового будинку «В», веранди «в», ганку до «в», козирка до «в», сараю «Б», гаража «К», душу «Е», вбиральні «Ж», вигрібної ями № 7, воріт № 3, хвіртки № 5, частини паркану № 4 та паркану № 6, замощення ІІ, та визнати за ним право власності на цілий об'єкт нерухомості, що розташований на земельній ділянці площею 0,0393 га за адресою: АДРЕСА_2.

Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., які не брали участі в розгляді справи, подали на вказане рішення апеляційну скаргу.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

При поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5 апеляційний суд виходив із того, що предметом розгляду у справі, рішення у якій оскаржується заявниками, був поділ між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1, заявники участі у справі не брали, суд не вирішував питання про їхні права та обов'язки.

Такі висновки є правильними та ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Бердянської міської ради 20 грудня 1995 року (а.с.9).

Власником іншої Ѕ частини вказаного жилого будинку із спорудами є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Бердянської міської ради 20 грудня 1995 року (а. с. 8).

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив суд на підставі ст. 364 ЦК України виділити йому як співвласнику Ѕ частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з розпорядженням міського голови м. Бердянська від 29 липня 2014 року № 256-р «Про присвоєння поштової адреси» домоволодінню, розташованому по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_2 (а. с. 42).

ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. є співвласниками сусіднього з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_3. ОСОБА_3. є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4, а ОСОБА_4. є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5, та посилаються на ті обставини, що між ними та ОСОБА_1. існує спір щодо користування земельною ділянкою.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд не вирішував питання про права та обов'язки ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5, оскільки предметом розгляду даного спору був поділ нерухомого майна між його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2, питання щодо визнання права власності, користування земельною ділянкою, що є проїздом між сусідніми з позивачем та відповідачем домоволодіннями, судом не вирішувалось, а тому права заявників вказаним рішенням не порушено.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення судів першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська