УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розяснення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Винниківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання незаконним рішення, усунення перешкод у користуванні приміщенням, визнання недійсним свідоцтва про право власності із скасуванням реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2011р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2012р. позов у вищезгаданій справі задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано рішенн ВК ВМР № 65 від 20.02.2007р. «Про дозвіл на експлуатацію квартири АДРЕСА_1 після самочинно здійсненої прибудови». Зобовязано відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 усунути позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 перешкоди у користуванні приміщенням горища шляхом приведення за власні кошти приміщення горища у попередній стан згідно технічної документації поверхового плану від 09.08.1960р. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на вказане житло на імя відповідачів фізичних осіб від 27.03.2007р. № В-00982 в частині включення до загальної площі квартири 12,7 кв.м. на підставі рішення ВК ВМР від 20.02.2007р. із частковим скасуванням ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» реєстрації права власності відповідачів на цю квартиру в частині реєстрації права власності на 12,7 кв.м.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду заяву про розяснення такого рішення суду, оскільки таке не зрозуміле, а державний виконавець трактує його на свій лад, результатом чого є значна затримка в процесі здійснення примусового виконання. В мотивувальній частині зазначено, що квартира відповідачів знаходиться на одному рівні з горищем і її розширення на 12,7 кв.м. здійснено за рахунок площі горища. На його переконання, суд мав на увазі саме незаконне встановлення комунікацій та переобладнання місць загального користування, які розташовані на рівні горища, і вісі ці приміщення охоплювались терміном горище. Формулювання тексту «приведення за власні кошти приміщення горища у попередній стан згідно технічної документації поверхового плану від 09.08.1960р.» розуміє як демонтаж незаконно встановлених комунікацій, перегородок на горищі, однак державний виконавець, який здійснює примусове виконання вказаний текст розуміє по іншому, оскільки на поверхневому плані від 09.08.1960р. спірні місця загального користування віднесено до 2-го поверху, а не до горища. Двічі, постановою державного виконавця виконавче провадження закінчувалось у звязку з фактичним виконанням рішення суду, і двічі, за його заявами, такі постанови скасовувались. Тому, просить розяснити рішення в частині зобовязання відповідачів усунути перешкоди шляхом приведення за власні кошти приміщення горища у попередній стан згідно технічної документації поверхового плану від 09.08.1960р.

Позивач ОСОБА_1, а також повноважний представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засідання підтримали вимоги заяви, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та крім цього зазначили, що для них особисто, а також для інших позивачів рішення суду є цілком зрозумілим. Після 60-х років були встановлені двері, комунікації, кухня ванна та санвузол. В наступному поверховому плані 80-х років це є відображено, однак державний виконавець вважає, що це не є горищем, внаслідок чого його не виконує. Тому, просить таке рішення суду розяснити.

Відповідач ОСОБА_4, а також її повноважний представник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення заяви заперечили. Рішення суду і його резолютивна частина є цілком зрозумілими і державним виконавцем виконавчі дії вчинені в повному обсязі. Горище на даний час порожнє та приведено в попередній стан, і в протилежному випадку, державний виконавець самостійно наділений правом на звернення про розяснення рішення. Позиція сторони позивачів по суті є непогодженням з діями державного виконавця, вчиненими в процесі виконавчого провадження, що має самостійний спосіб оскарження і не потребує додаткових розяснень. Тому, в задоволенні заяви просять відмовити.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про дату час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України, неявка осіб, які брали участь у справі не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 2-504/11, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає що заява про розяснення рішення суду не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Як зазначив Пленум ВСУ в п. 21 Постанови № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», розяснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й розяснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

В своїй заяві позивач фактично просить розяснити мотиви ухваленого судом рішення, і якщо виходити зі змісту цієї заяви, наводить свої розяснення мотивів, якими керувався суд при ухваленні рішення, що не може бути предметом розгляду питання про розяснення.

В судовому засіданні представник заявника а також позивач ОСОБА_1 підтвердили, що для них рішення суду цілком зрозуміле, а державний виконавець виконує його з огляду на власні переконання.

Як вірно зазначає представник відповідача, дії або бездіяльність державного виконавця вчиненні ним у виконавчому провадженні мають самостійний спосіб оскарження, і якщо стягувачі не погоджуються з такими діями, реалізації права на належне виконання рішення суду в даному випадку не може відбуватись шляхом надання додаткових розяснень.

З огляду на вказану вище позицію Пленуму ВСУ, а також з огляду на рішення від 03.08.2011р., яке на переконання суду є доволі чітким та зрозумілим, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розяснення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Винниківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третіх осіб ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання незаконним рішення, усунення перешкод у користуванні приміщенням, визнання недійсним свідоцтва про право власності із скасуванням реєстрації відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.