Номер провадження: 22-ц/785/6171/15
Головуючий у 1 інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», третя особа - Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

29.09.2014р. ОСОБА_1, неодноразово уточнюючи позовні вимоги звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», третя особа - Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину АДРЕСА_1, що відкрилася після смерті ОСОБА_5; визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010р. №213616 про приватизацію АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010 року; вселити ОСОБА_1 у АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину АДРЕСА_3.

Позивач посилався на те, що спадкоємцями першої черги є він та дружина покійного - відповідач у справі. У встановлений законом строк він звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Однак, під час розгляду справи в суді було з'ясовано, що відповідач є одноособовим власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі Розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010р. № 213616.

Вважаючи повторну приватизацію квартири лише на ім'я ОСОБА_2 незаконною, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, вказуючи на те, що приватизація спірної квартири у 1994 році сторонами завершена не була. Крім того, вказували на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» та представник третьої особи Виконавчого комітету ОМР у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 26 травня 2015р. позов ОСОБА_1 - задоволено.

Судом визнано незаконним і скасовано розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 06 липня 2010р. № 213616 про приватизацію АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010р., видане на ім'я ОСОБА_2

Судом визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Судом вселено ОСОБА_1 у АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову позивачу відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», третя особа - Виконавчий комітет Одеської міської радидо суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (а.с.198-199).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно до ч.ч.1-3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який діяв на час приватизації, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дішов висновку про те, що спірне житлове приміщення раніше вже було приватизоване ОСОБА_2 та ОСОБА_12, розпорядженням органу приватизації від 28 січня 1994р. та свідоцтво про право власності на житло від 28.01.1994р. в судовому порядку незаконними не визнані та не скасовані, що дає підстави суду вважати, що повторна приватизація квартири АДРЕСА_4 позивачем ОСОБА_2 відбулася 06 липня 2010р. незаконно та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010р. № 213616 про приватизацію квартири АДРЕСА_5 та свідоцтва про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010р. підлягають задоволенню, оскільки Управління житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради, видаючи зазначені документи, не пересвідчилось у тому, що вказана квартира вже була приватизована та не перебувала у державній власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_5, на яку він набув право власності в установленому законом порядку на підставі приватизації 28.01.1994р., однак правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності знаходилось у відповідача, що позбавило ОСОБА_1 права отримати спадкове майно у встановленому законом порядку в нотаріальній конторі.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир у власність оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У зв'язку з чим суд не прийняв до уваги заперечення представників відповідача щодо того, що приватизація спірної квартири померлим не була закінчена.

Зважаючи на відсутність інших спадкоємців, та відсутність можливості у позивача оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_6, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1, його батьками в Свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записані ОСОБА_5 та ОСОБА_13(а.с.43).

18 липня 1992р. Київським відділом РАЦС м. Одеси було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 718. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на «ОСОБА_2»(а.с.40).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 1994р. на підставі Розпорядження органу приватизації № 33028, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_7 (а.с.8,9,143,144).

Згідно відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 19.01.2015р. архівна справа по приватизації вищевказаної квартири 28.01.1994р. у КП «Міське агентство з приватизації житла» відсутня, так як приватизацію квартири проводило КП «Партнер» Київського району міста Одеси (а.с.84).

З наданої копії книги реєстрації квартир КП «Партнер» вбачається, що спірна квартира зареєстрована ОСОБА_5 за №4-5628 (а.с.94).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей 09 вересня 2008р. зроблено відповідний актовий запис за № 7224, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2(а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина на належну померлому 1/2 частину квартири АДРЕСА_8, яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності від 28 січня 1994р. (а.с.8,144).

Спадкоємцями першої черги за законом є його син - ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2

04 грудня 2008р. ОСОБА_2 та 21 січня 2009р. ОСОБА_1 звернулися до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу 2069/2008(а.с.29-56). В даній спадковій справі нотаріусу надана копія Свідоцтва про право власності від 28 січня 1994р. на вищевказану квартиру, видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5.(а.с.46).

Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на ухвалу суду нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 21.01.2009р. був зроблений запит до КП «ОМБТІ та РОН» з метою отримання відомостей про належне померлому ОСОБА_5 нерухомого майна (а.с.49), однак відповідь на даний запит отримана не була і у спадковій справі відсутня.

Разом з тим, у березні 2009р. ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частки квартири АДРЕСА_9, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_5, надавши при цьому копії правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру (а.с.10,50).

Як вбачається з поданого позову, представник ОСОБА_2 за довіреністю - її донька ОСОБА_16, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 28 січня 1994р. на квартиру АДРЕСА_10 було отримано свідоцтво про право власності на житло за НОМЕР_3, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за №4-5628. Приватними власниками вказаної квартири були ОСОБА_2 та її померлий чоловік ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири. Спадкоємцем за законом є ОСОБА_2 та ніхто більше на частку квартири не претендує. (а.с.50).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що ОСОБА_2 під час подачі позову до суду визнавала право свого померлого чоловіка на 1/2 частину квартири на підставі приватизації 28 січня 1994р., вказуючи на відсутність інших спадкоємців , просила визнати за нею право на дану частку в порядку спадкування.

Однак, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, після витребування суддею Огренич І.В. спадкової справи, стало відомо про наявність ще одного спадкоємця - сина померлого, у зв'язку з чим ухвалою суду від 22.10.2009р. поданий позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання (а.с.10).

Судом також встановлено, що під час розгляду даної справи з'ясувалось, що 05.07.2010р. представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_16 звернулась до керівника органу приватизації з заявою про передачу в приватну власність вказаної квартири на ім'я ОСОБА_2

06 липня 2010р. Управління житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_11, в якому вона вказана одноособовим власником квартири (а.с.85).

Вказане свідоцтво було видано на підставі Розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010 року № 213616 (а.с.86).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що спірне житлове приміщення раніше вже було приватизоване ОСОБА_2 та ОСОБА_12, розпорядженням органу приватизації від 28 січня 1994р. та свідоцтво про право власності на житло від 28.01.1994р. в судовому порядку незаконними не визнані та не скасовані, що дає підстави вважати, що повторна приватизація вищевказаної квартири відповідачем ОСОБА_2 відбулася незаконно та підлягає скасуванню, в зв'язку з чим такі позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010р. про приватизацію вищевказаної квартири та свідоцтва про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010р. підлягають задоволенню, оскільки Управління житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради, видаючи зазначені документи, не пересвідчилось у тому, що вказана квартира вже була приватизована та не перебувала у державній власності.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_5, на яку він набув право власності в установленому законом порядку на підставі приватизації 28.01.1994р., однак правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності знаходилось у відповідача, що позбавило ОСОБА_1 права отримати спадкове майно у встановленому законом порядку в нотаріальній конторі.

Враховуючи відсутність інших спадкоємців, та відсутність можливості у позивача оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачем право власності на 1/4 частину вищевказаної квартири, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом першої інстанції правильно встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що спірна вищевказана квартира на підставі розпорядження та приватизації 28 січня 1994р. безоплатно передана у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_12 На підставі вказаного розпорядження органом приватизації видано свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує перехід права власності на квартиру до ОСОБА_2 та ОСОБА_12 та правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на квартиру, як об'єкт нерухомого майна.

Розпорядження про безоплатну передачу квартири у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_12 не скасовано, не визнано недійсним і відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз, а тому повторна приватизація квартири є незаконною.

У відповідності до ст.71 ЦК України(1963р.), норма якої була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки.

За загальним правилом, яке містилось у ст.76 цього Кодексу, перебіг строку позовної давності починався з дня виникнення права на позов, а саме, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

У відповідності до ст.267 ЦК України(2004 року), чинної на момент пред'явлення позивачем даного позову до суду, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки про існування оскаржуваного розпорядження та свідоцтва про право власності на спірну квартиру позивачеві стало відомо лише під час розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307 ч.1п.1,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

А.П. Заїкін

Л.І. Доценко