Номер провадження: 22-ц/785/7535/15
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 - «Про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - «Про встановлення та визнання права спільної часткової власності, виключення частки зі спадкового майна», -

ВСТАНОВИЛА:

22.01.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був змінений, по якому просили визнати право власності в порядку спадкування за заповітом від 06.01.2005 року, який залишив ОСОБА_7, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/5 частині за кожною, за ОСОБА_5 - на 1/10 частку спадкового майна, яке належало ОСОБА_7, у вигляді: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами.; земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,390 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

12.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом та просила визнати за нею право спільної часткової власності на ? частку житлового приміщення АДРЕСА_1, в якому розташований Реабілітаційний центр «Відродження» та виключити із спадкового майна 1/2 частку вищевказаного житлового приміщення, як належну її ї спадкоємцю ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи вимоги порушенням її майнових прав.

Позивач ОСОБА_4, вона же представник позивачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5 повністю підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнала, заперечувала проти його задоволення.

ОСОБА_2 та її представник первісний позов не визнали, заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 первісний позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, зустрічний позов підтримала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.07.2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволений: визнано право власності в порядку спадкування за нотаріально посвідченим заповітом від 06.01.2005 року, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/5 частці за кожною, за ОСОБА_5 на 1/10 частку на спадкове майно, у вигляді: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який належав заповідачу ОСОБА_7 і земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала заповідачу ОСОБА_7, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,390 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 і належала заповідачу ОСОБА_7 В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

11.08.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Предметом спору є спадкове майно після смерті ОСОБА_7 у вигляді: житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами і земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,390 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2002 року, виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА № 701 від 22.10.2002 року.

Земельна ділянка, площею 0,25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії АДРЕСА_3 від 01.07.1994 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 196 і виданого на підставі рішення Сухолиманської сільради № 88 від 18.03.1994 року.

Земельна ділянки, площею 0,390 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії АДРЕСА_3 від 23.09.2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 969-17 і виданого на підставі нотаріально-посвідчених договорів дарування земельних ділянок серії ВАМ № 9251352 від 21.08.2003 року.

6 січня 2005 року ОСОБА_7 склав нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на його день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі всі його права та обов'язки, заповідав в таких частках: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 по 1/5 частині кожній, ОСОБА_2 - 3/10 частини, та ОСОБА_5 - 1/10 частину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, після чого відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов*язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 1299 ЦК України).

З матеріалів справи, зокрема, з копії спадкової справи № 430/2008, заведеної після смерті заповідача ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_2, як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ОСОБА_3 (прізвище «ОСОБА_3» отримала після реєстрації шлюбу), громадянин ФРН ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_4 за нотаріально посвідченою довіреністю.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про можливість визнання за сторонами права власності у відповідних частках на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом в судовому порядку.

Стосовно доводів ОСОБА_2 щодо збільшення її частки у спадковому майні, з посиланнями на те, що вищезазначений житловий будинок був добудований нею та спадкодавцем ОСОБА_7 за спільні кошти та внаслідок спільної праці, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про їх недоведеність, з наступних підстав.

КЗпШ України в редакції 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, була відсутня норма, яка б регулювала право власності на майно, придбане чоловіком чи жінкою за час спільного проживання однією сім'єю без шлюбу.

Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 18.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.07.2014 року та ухвалою ВССУ від 10.09.2014 року, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, виділу частки подружжя із спадкового майна та визнання права особистої власності на виділену частку спадкового майна.

Вказаними судовими рішеннями було зазначено, що встановлення судом факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року до 11.03.2004 року не породжує особистих чи майнових прав ОСОБА_2

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та зурахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Разом із тим, за змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», діючої на час виникнення зазначених вище правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження факту набуття зазначеного вище нерухомого майна внаслідок її спільної праці та діяльності з ОСОБА_7, відсутні письмові докази на підтвердження даних доводів ОСОБА_2

Крім того, відсутні докази укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 письмової угоди про створення спільної власності.

Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі до 2004 року, то право спільної сумісної власності на особисте майно ОСОБА_7, що за життя належали йому на праві власності, у ОСОБА_2 не виникло.

Таким чином, правові підстави для збільшення частки ОСОБА_2 у спадковому майні, відсутні.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову та для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О.Суворов

П.М. Черевко

21.10.2015 року м. Одеса