АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2340/13-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Тітов М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство « Банк Форум»,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про задоволення поданої скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0022/07/01-Z, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 59 000,00 доларів США, строком повернення до 20.02.2012 року.

В той же день, 20.02.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком по кредитному договору №0022/07/01-Z від 20.02.2007 року, між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, Оболонським районним судом міста Києва від 25.07.2014 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0022/07/01-Z від 20.02.2007 року в загальному розмірі 899 134,15 грн.

30.01.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №2/756/72/14 від 22.10.2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ « Банк Форум» зазначеної суми боргу та постановою від 06.05.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

23.06.2015 року державним виконавцем Поліщуком В.В. складено акт опису і арешту майна, за яким описано і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду зі скаргою скаржник зазначала, що вищевказана квартира передана в іпотеку ПАТ«Банк Форум» на підставі іпотечного договору, а тому звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, з метою примусового виконання рішення про стягнення грошових коштів, суперечить Закону України «Про виконавче провадження» і Закону України «Про іпотеку», оскільки здійснюється не на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а на підставі рішення суду про стягнення коштів. Крім того, вказана квартира виступає у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитом, наданим в іноземній валюті, та є єдиним житлом, а тому на вказану квартиру не може бути звернено стягнення протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку із чим просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця стосовно опису та арешту квартири.

Відмовляючи у задоволенні скарги суду першої інстанції прийшов до висновків про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та наявності підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зазначений висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2014 року № 6-13цс14.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку ПАТ «Банк Форум» з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №0022/07/01-Z від 20.02.2007 року, то проведення опису та арешту вищезазначеної квартири в рамках виконання рішення суду про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором не суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої щодо відсутності підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті.

Зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що 15.02.2012 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до кредитного договору №0022/07/01-Z від 20.02.2007 року, відповідно до якого сторони, зокрема, домовились змінити валюту зобов'язання за кредитним договором з долара США на гривню за курсом міжбанківського валютного ринку України, шляхом проведення конвертації залишку заборгованості в сумі 85 884,80 доларів США за курсом 8,04 гривень за 1 долар США, що становитиме 690 513,80 грн.

Враховуючи, що валюту зобов'язання було змінено на гривню, відсутні підстави вважати що в даному випадку майно виступає як забезпечення зобов'язання позичальника за споживчим кредитом, наданим йому в іноземній валюті.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді