АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1269/К/15 Головуючий в суді першої
Справа 212/1751/15-ц інстанції - Дехта Р.В.
Категорія № 54 (ІІІ) Доповідач - Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Соколан Н.О.,

при секретарі -Масловій К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2, представника відповідача Майстренка Олександра Сергійовича, представника третьої особи Худика Ігоря Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів "Криворізької станції швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної Ради (далі - Первинна профспілкова організація) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 березня 2015 року згідно з наказом № 189/л її звільнено з роботи, у зв'язку скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Не погодившись із звільненням, ОСОБА_2 просила суд визнати зазначений наказ незаконним та скасувати його, поновити її на посаді інженера - конструктора І категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління, стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03 березня 2015 року до дня поновлення на роботі (станом до 05 травня 2015 року включно) 13423,37 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 05 травня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов хибного висновку про те, що відмова профспілкової організації у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади у звязку із скороченням штату, викладена у протоколі засідання профкому від 17.02.2015 року, не була обгрунтованою, та не врахував, що позивач є членом профспілкової організації і може бути звільнена з роботи лише за попередньою згодою останньої.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 376/л від 08.08.1991 року ОСОБА_2 з 01 серпня 1991 року була прийнята на роботу на Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна, правонаступником якого є відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаду інженера - конструктора КБ промислового будівництва ПКО, неодноразово переводилась протягом трудової діяльності, і останньою посадою, яку обіймала позивачка з 15 вересня 2014 року була посада інженера - конструктора І категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління.

Листом відповідача від 05 листопада 2014 року Первинну профспілкову організацію повідомлено про те, що у зв'язку з внесенням змін в організаційну структуру інжинірингового управління, планується вивільнення працівників, працюючих на відповідних посадах, та 07 листопада 2014 року проведено консультації за участю профспілки та адміністрації підприємства щодо змін в організаційній структурі центрального інжинірингового управління (а.с. 44 - 46, 47 - 49).

Наказом від 17 листопада 2014 року №1551 «Про внесення змін в організаційну структуру центрального інжинірингового управління», із штатного розкладу виключено одну посаду інженера - конструктора І категорії будівельного відділу (а.с. 50 - 57).

Наказом від 11 грудня 2014 року № 1680 «Про вивільнення працівників» позивачка попереджена про можливе майбутнє звільнення з підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше 12 лютого 2015 року, з даним наказом та попередженням ознайомлена 12 грудня 2014 року (а.с. 63 - 66, 67).

15 грудня 2014 року Криворізький міський центр зайнятості Дніпропетровської області повідомлено про заплановане вивільнення працівників за посадами, в тому числі і посадою, що займає ОСОБА_2.(а.с. 71).

12 грудня 2014 року, 03 лютого 2015 року та 27 лютого 2015 року позивачка відмовилась від переводу на вакантні місця в межах підприємствах, що підтверджується відповідними актами (а.с.68 - 70, 72 - 75).

Розпорядженнями № 176 від 24 грудня 2014 року, №18 від 02 лютого 2015 року позивачці ОСОБА_2 надана можливість пошуку в робочий час 25.12.2014р., 26.12.2014р. 04.02.2015р., 05.02.2015р. нового місця роботи (а.с. 80, 81).

04 лютого 2015 року відповідач звернувся до профспілки з поданням для отримання згоди на звільнення позивачки у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 76 - 78).

Згідно протоколу від 17.02.2015 року профспілка відмовила в наданні згоди на звільнення позивача та зазначила, що підприємством при звільненні позивача порушені вимоги ст.. 42, 49 КЗпП України , п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012р.р., а також п. 4 рішення примирної комісії по розгляду і вирішенню колективного трудового спору між найманими працівниками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та роботодавцем - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 06.10.2014р.

02 березня 2015 року згідно з наказом № 189/л ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 11 - 13).

Не погодившись із звільненням, ОСОБА_2звернулась до суду із даним позовом, обґрунтовуючи свою незгоду посиланням на відмову профспілкової організації, членом якої вона є, у наданні згоди на її звільнення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 64, 65 Господарського кодексу України, які передбачають самостійність підприємства у вирішенні питань стосовно організаційної структури, чисельності та штатного розпису, відсутності порушень процедури звільнення з роботи ОСОБА_2, а також необґрунтованості рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, оскільки рішення містить посилання на нормативні акти, які не регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам діючого законодавства.

Частиною 3 ст. 64 ГК України, передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

Відповідно до ч.2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП Ураїни підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу є факт зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановивши, що на підприємстві відповідача дійсно відбулось скорочення чисельності штату у звязку зі змінами в організаційній структурі центрального інжинирінгового управління та ліквідовано одну посаду інженера-конструктора першої категорії будівельного відділу, яку обіймала позивач, що адміністрацією підприємства дотримано норми трудового законодавства та вимоги щодо процедури звільнення позивача, прийнято заходи щодо працевлаштування ОСОБА_2, їй запропоновано вакантні посади, від яких вона відмовилась, питання звільнення позивача за ініціативою власника розглянуто профспілковим органом, відмова якого у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 адміністрацією визнана необґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, посилання ОСОБА_2 на неврахування адміністрацією та судом при розгляді справи її переважного права на залишення на роботі є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 42 КЗпП України визначені умови, при яких особа має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, та передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій ст. 42 КЗпП.

Як убачається із матеріалів справи, 19 листопада 2014 року відповідач видав розпорядження №148 від «Про визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відповідності із наказом від 17.11.2014р. №1551» (а.с. 58).

Продуктивність праці і кваліфікація ОСОБА_2 оцінювалась у порівнянні з іншими працівниками, які обіймали таку ж посаду: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та встановлено, що рівень кваліфікації та продуктивності праці останніх вищі, ніж у позивача (а.с. 62).

При цьому враховувалась система ключових показників ефективності (система КРІ), введена у центральному інжиніринговому управлінні розпорядженням №288 від 26.12.2012р. (а.с. 82).

Згідно Протоколу №1 від 19.11.2014 року про результати розгляду питання про визначення працівників центрального інжинірингового управління, які мають переважне право на залишення на роботі у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відповідності із наказом від 17.11.2014р. №1551 та додатку №1 до нього, комісія визначила перелік осіб, які підлягають вивільненню, в тому числі й позивач ОСОБА_2, щодо якої комісія дійшла висновку про те, що рівень її кваліфікації та продуктивності праці є найнижчими порівняно з іншими працівниками, які обіймають аналогічну посаду. Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 мають найбільший стаж роботи (31 і 26 років відповідно), за досягнення високих показників і виконання виробничих завдань відзначені нагородами підприємства. ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 беруть участь у координації та супроводі проектів зовнішнього проектування - великих інвестиційних проектів. За підведенням підсумків з початку років найвищим КРІ відзначена ОСОБА_9 - 3,2; ОСОБА_8 - 3,8; ОСОБА_6 - 3,0. До уваги взято також негативні моменти з порушення ОСОБА_2 дисципліни в колективі, які викладені у службових записках та пояснювальних (а.с. 59 - 62).

Крім того, згідно затвердженої спеціалізації та напрямків підвищення кваліфікації спеціалістів відділу позивачці ОСОБА_2 розподілена тема «Своєчасні матеріали, конструктивні системи і технології при будівництві, ремонті і реконструкції будівель і споруд», програма якої протягом 2014 року не виконана (а.с. 83, 84).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у контексті ст.. 42 КЗпП України позивач не наділена переважним правом на залишення на роботі.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи позивача, що стосуються відмови профспілки в наданні згоди на її звільнення.

Надаючи оцінку рішенню виборного органу профспілки, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення профспілкового органу не містить обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору.

Відповідно до частини сьомої ст.. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з частиною шостою ст.. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 ЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства ( статя 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України,статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Як убачається із матеріалів справи, відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи, профспілковий орган посилався на норми, які не регулюють правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем по справі з приводу звільнення з роботи за скороченням штату, а зазначені в рішенні посилання на порушення норм трудового законодавства щодо підстав і порядку звільнення ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача, у зв'язку з цим отримав право на звільнення позивача без згоди профспілки, тому доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення відповідачем процедури вивільнення ОСОБА_2, яка визначена ст.. 49-2 КЗпП України, спростовується матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання наказу №1680 «Про вивільнення працівника» від 11 грудня 2015 року ОСОБА_2 більш ніж за два місяці - 12 грудня 2015 року - повідомлено про заплановане вивільнення та попереджено, що в разі її незгоди на переведення на іншу роботу в межах підприємства вона може бути звільнена по п.1 ст. 40 КЗпП України

Питання працевлаштування позивача вирішувалось відповідно до наказу №189/л від 02 березня 2015 року, крім того, до цієї дати ОСОБА_2 неодноразово, а саме 12.12.2014 року, 03.02.2015 року та 27.02.2015 року, пропонувалася інша робота в межах підприємства, проте позивач не надала згоди на переведення на інші посади.

Посилання позивача на те, що їй було запропоновано не всі вакансії, не знайшли свого підтвердження при перевірці колегією суддів, яка виходила із правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-491цс15, згідно якої власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Колегія суддів перевірила та встановила, що станом на 02 березння 2015 року згідно з діючим штатним розкладом та списковим складом працівників підприємства вакантні штатні посади, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивачки, були відсутні, а від інших посад, які було запропоновано позивачці на виконання обов'язку роботодавця відповідно до вимог статті 492 КЗпП України , вона відмовилась

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що порядок вивільнення відповідачем не порушений, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, також не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, досліджених в установленому цивільно-процесуальним законодавством порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, оскільки судом не встановлено порушення трудових прав ОСОБА_2 при звільненні з роботи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І. Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Н.О. Соколан