АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1391/15 Головуючий І інстанції - Сиротников Р.Є
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.,

за участю секретаря - Стрельченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Московського району м. Харкова на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову вказала, що їй відповідно до договору купівлі-продажу належить кіоск, розташований у дворі будинку АДРЕСА_1.

В 2012 році вона виконала прибудову до вказаної будівлі, внаслідок чого площа приміщень збільшилась. Згідно висновку ФОП ОСОБА_4 «про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації самовільно реконструйованої нежитлової будівлі», технічний стан будівельних конструкцій забезпечує несучу здатність, достатню для їх експлуатації.

Просила визнати за нею право власності вцілому на нежитлову будівлю літ. «А-1» по АДРЕСА_1.

Позивачка та представник відповідача в судове засідання не з'явилися.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано за позивачкою право власності вцілому на нежитлову будівлю літ. «А-1» по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор Московського району м. Харкова просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам, а тому є незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що спірний об'єкт може бути визнаний власністю позивача в порядку ст. 376 ЦК України, відповідно до якої право власності на самовільно побудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, що здійснила самовільне будівництво, за рішенням суду.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що рішенням Харківської міської ради №294/10 від 27.10.2010 року ФОП ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0024 га для експлуатації малої архітектурної форми ( кіоск для продажу продовольчих товарів ) для здійснення підприємницької діяльності терміном на три роки з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки ( а.с. 5 - 9 ).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, право надавати дозвіл на будівництво на своїй земельній ділянці таких споруд іншим особам має власник земельної ділянки.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому порядку дозволи на забудову об'єкта містобудування та виконання будівельних робіт відповідно до ст.ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій».

Позивачка здійснила будівництво зазначеного об'єкта нерухомості за відсутності згоди власника земельної ділянки - Харківської міської ради; за відсутності дозвільної документації на будівництво, та за наслідками будівництва - документів, що засвідчують здачу спірного об'єкта в експлуатацію, обов'язковість яких передбачено з ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» закріплено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до п.9 ППВСУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону N2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Таким чином судом першої інстанції визнано право власності за ОСОБА_3 на нежитлову будівлю без отримання відповідних дозволів та за відсутності доказів про звернення позивачки до компетентних органів щодо узаконення самочинного будівництва.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності спірного кіоску позивачці та висновків спеціалізованої організації про стан будівельних конструкцій, на які посилається в своєму позові позивачка.

Виходячи із наведеного, колегія суддів відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді