Дата документу 19.10.2015
Справа № 320/4621/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

при секретарі Арифовій Л.А.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6,

представника відповідача ПП «Ком-Автосервіс» - адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Ком-Автосервіс» про визнання недійсними нотаріального доручення, договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати недійсним нотаріальне доручення серії ВАТ № 507556,від 16.12.2012 року видане ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_9 з правом керування та розпорядження автомобілем НОМЕР_1 та посвідчене приватним нотаріусом ОСОБА_10; визнати недійсним договір комісії продажу товару № 049030 від 26 вересня 2013 року відповідно до якого ОСОБА_2 надав ПП «Ком-Автосервіс» доручення на продаж автомобіля НОМЕР_1; визнати договір купівлі продажу 049030 від 26 вересня 2013 року автомобіля НОМЕР_2 укладений між ПП «Ком-Автосервіс» та ОСОБА_4 недійсним; повернути сторони по договору купівлі продажу 049030 від 26 вересня 2013 року автомобіля НОМЕР_2 продавця ПП «Ком-Автосервіс» та ОСОБА_4 у первісне до угоди положення.

Обґрунтовує позов тим, що 27 квітня 2007 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_11 міським відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації актів громадянського стану зроблено запис № 237. У період шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу, подружжям на сумісні кошти було придбано у 2008 році автомобіль НОМЕР_1 та на теперішній час його вартість становить 80 000 грн.. У період шлюбу, 16.12.2012 року ОСОБА_2 надав нотаріальне доручення ОСОБА_3 ВАТ № 507556, з правом керування та розпорядження належним їхній родині автомобілем НОМЕР_1, мотивуючи таке своє рішення тим, що ОСОБА_3 буде користуватися належним їм автомобілем та буде сплачувати кошти за оренду автомобіля. 17.09.2013 року ОСОБА_2 зняв з обліку в МРЄО ДАЇ вказаний автомобіль для продажу, та без згоди позивачки, через ОСОБА_3 , який діяв по нотаріальному дорученню здав його на комісію у ПП «Ком-Автосервіс», для продажу, відповідно до договору комісії на продаж товару № 049030, від 26 вересня 2013 року. Відповідно до вказаного договору автомобіль НОМЕР_1 на комісію здав ОСОБА_2, але зазначений договір підписаний ОСОБА_3, відповідно до доручення. У подальшому 17.09.2013 року ПП «Ком-Автосервіс» продав належний родині позивачки автомобіль ОСОБА_4, а кошти виручені від продажу автомобіля були передані ОСОБА_3. Вказані відомості знаходяться в ПП «Ком-Автосервіс», яке укладало договір купівлі продажу, виступало стороною по вказаному договору у якості продавця та видавав довідку рахунок на зазначений автомобіль, для подальшого оформлення автомобіля. ОСОБА_4 виступав по договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля покупцем. Позивачка зазначає, що такі дії ОСОБА_2 суперечать діючому сімейному, цивільному законодавству та порушують її права співвласника.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, оскільки чоловік позивачки продав автомобіль без її згоди. Позивачка вважає, що цей автомобіль є власністю подружжя, т.я. був придбаний у період шлюбу на сумісні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Також відповідач пояснив, що угоду він не укладав, а за довіреністю у 2012 році передав ОСОБА_3 право розпоряджатися автомобілем. Однак гроші за це він отримав. Про факт отримання грошей - було відомо й позивачці, т.я. долю автомобіля вирішували у колі сім?ї. Крім того, відповідач пояснив, що починаючи з 11.11.2013 року припинили сумісне проживання з позивачкою.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він у грудні 2012 року на підставі доручення придбав автомобіль у подружжя ОСОБА_2, договір купівлі-продажу не укладали. Крім того, відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що в день укладання доручення, він приїхав до дому ОСОБА_2, де позивачка особисто передавала йому другі ключі від автомобіля та привітала його з цією подією. Вимоги матеріального характеру вона не висловлювала. Відповідач ОСОБА_14 вважає, що гроші він передав сім?ї ОСОБА_2, а не особисто ОСОБА_2. Через 10 місяців автомобіль був проданий.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що у вересні 2013 року на підставі договору купівлі-продажу придбав автомобіль «Опель-Вектра». Згоду на придбання автомобіля у позивачці ОСОБА_1 не отримував, оскільки вона не була продавцем.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважає, що дії ОСОБА_4 не суперечать діючому законодавству.

Представник відповідача ПП «Ком-Автосервіс» ОСОБА_7 позов не визнала та пояснила, що з боку ПП «Ком-Автосервіс» порушень законодавства не було.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за наступними підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб /а.с.11/. Від цього шлюбу є діти: донька ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 11.11.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний /а.с.10/.

ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3, який діяв на підставі доручення ВТА№507556 від 16.12.2012 року доручив вчинити правочин з продажу автомобіля НОМЕР_3 (шасі, кузов №W0L0ZCF, номер двигуна НОМЕР_4, 2003 року випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 1796) ПП «Ком-Автосервіс», відповідно до договору комісії на продаж товару № 049030 від 26 вересня 2013 року /а.с.7/.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №049030 від 26 вересня 2013 року та довідкою-рахунком серії ВІА №049030 від 26.09.2013 року ПП «Ком-Автосервіс» продав автомобіль марки «Опель-Вектра» (шасі, кузов №W0L0ZCF, номер двигуна НОМЕР_4, 2003 року випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 1796) ОСОБА_4 Миколайовичу/а.с.8-9/.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля НОМЕР_5 (шасі, кузов №Y6D0ZCF, №W0L0ZCF, 2003 року випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 1796) є ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ст..1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Згідно ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв.

Виходячи із положень ст. 1003 та ст. 655 ЦК України договір доручення та договір купівлі-продажу за своєю правовою природою не є тотожними.

За змістом ст.ст. 328, 334 та 655 ЦК України власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму.

Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи або їх представники (далі власники) зобов?язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Стаття 360-7 ЦПК України передбачає, що Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ПРАВОВОЇ ПОЗИЦІЇ Верховного Суду України у справі № 6-7цс15 Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Аналізуючи вищевикладене, а також те, що у матеріалах справи та при розгляді позову, відсутні належні та допустимі докази які б свідчили, що між відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПП «Ком-Автосевіс» мав місце договір купівлі-продажу та ОСОБА_3 та ПП «Ком-Автосервіс» стали власниками спірного автомобіля, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на відповідну компенсацію вартості її частки у відчуженому її чоловіком спільному майні, оскільки чоловік діяв в інтересах подружжя на підставі доручення, оскільки видача 16.12.2012 року доручення третім особам не позбавила подружжя ОСОБА_1 на право власності на спільне майно, а спірний автомобіль вибув із спільної власності подружжя.

У той же час, позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог про повернення коштів, отриманих від продажу автомобіля.

Крім того, суд бере до уваги показання відповідача ОСОБА_3, який показав, що позивачка надала йому ключі від автомобіля ( було відомо про намір чоловіка видати ОСОБА_3 доручення) та той факт, що розірвавши шлюб з відповідачем 11.11.2013 року, позивачка до травня 2015 року не заявляла ніяких вимог відносно автомобіля «Опель-Вектра», тобто усна згода позивачки на користування спірним автомобілем та його відчуження третьої особою за дорученням позбавляє її права на визнання договору недійсним, а лише свідчить про її право на компенсування вартості частки майна.

Крім того, суду не надано доказів скасування доручення, виданої відповідачу ОСОБА_3 на право керування та розпорядження спірним автомобілем.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1000, 1003, 1011 ЦК України, ст.ст.60, 63, 65 СК України, ст.ст. 15,57,59,61, 107,208, 218, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПП «Ком-Автосервіс» про визнання недійсними нотаріального доручення, договору комісії та договору купівлі-продажу автомобіля відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Колодіна