№ 308/7910/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.09.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді - Бедьо В.І.,

при секретарі - Холмогоровій Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_4 міський сектор Державної міграційної служби України в Закарпатській області про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 03.08.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступник ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML -800/105/2006, згідно якого Банк надав останній кредит у сумі 60 000, 00 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачем його зобовязання перед позивачем за кредитним договором 03.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки № PML-800/105/2006, предметом якого є квартира № 5, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23.

19.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 5, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23.

Позивач вказує на те, що згідно довідки Комунального підприємства «ЖРЕР № 5» від 07.04.2015 року у квартирі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23 зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.04.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надіслано листи із зобовязанням добровільно звільнити вищезазначені приміщення, однак вказана вимога іпотекодержателя виконана не була.

26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги № б/н, у відповідності до якого до нового кредитора перейшли права у зобовязанні за кредитним договором № ML -800/105/2006 від 03.08.2006 року.

На підставі наведеного, позивач просить суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири № 5, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, 23 зі зняттям з реєстраційного обліку міським відділом Державної міграційної служби України в Закарпатській області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з підстав, викладених у змісті позовної заяви, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома, жодних заяв від них на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про дату та час судового засідання, однак надіслав на адресу суду листа, в якому просить розглядати позов у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 03.08.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML -800/105/2006, згідно якого Банк надав останній кредит у сумі 60 000, 00 доларів США.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачем його зобовязання перед позивачем за кредитним договором 03.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки № PML-800/105/2006, предметом якого є квартира № 5, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23.

19.06.2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 5, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23.

Позивач вказує на те, що згідно довідки Комунального підприємства «ЖРЕР № 5» від 07.04.2015 року у квартирі за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 23 зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.04.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надіслано листи із зобовязанням добровільно звільнити вищезазначену приміщення, однак вказана вимога іпотеко- держателя виконана не була.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час вирішення питання про виселення мешканців підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку ОСОБА_2, передано квартиру за адресою , м. Ужгород, вул. Минайська, 23, яка придбана відповідачем за рахунок кредиту, в зв»язку з чим вимоги позивача є обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 575, 589, 590 ЦК України, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 224-228 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, м. Ужгород, вул. Минайська, 23/5; ідентифікаційний код: НОМЕР_1) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, м. Ужгород, вул. Минайська, 23/5; ідентифікаційний код відсутній) з квартири № 5, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Минайська, 23 зі зняттям з реєстраційного обліку ОСОБА_4 міським сектором Державної міграційної служби України в Закарпатській області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідачів, яку вони вправі подати протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5