Провадження №22-ц/784/330/15
Категорія 54 Головуючий у суді першої інстанції: Батченко О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Орельській Н.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2014 р. за позовом

ОСОБА_5

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна»

(далі - ТОВ «Вольга-Україна»)

про захист трудових прав,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ТОВ «Вольга-Україна» про поновлення на посаді директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що рішенням загальних зборів засновників ТОВ «Вольга-Україна» від 27 червня 2000 року її було призначено на посаду директора. 10 вересня 2014 року на її адресу від відповідача надійшов лист, в якому містилось повідомлення про необхідність отримання трудової книжки у зв'язку зі звільненням з 31 липня 2014 року. Наказ про звільнення, на час звернення до суду, позивачка не отримала.

Таке звільнення ОСОБА_5 вважає незаконним, оскільки, по -перше, жодних змін в організації виробництва і праці у ТОВ «Вольга-Україна» проведено не було, а по-друге, утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Проте, рішення загальних зборів ТОВ «Вольга-Україна» про скорочення посади директора, яку обіймали позивачка, не приймалось.

Крім того, позивачка зазначала, що більше ніж півроку від моменту поновлення на посаді директора на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2014 року, вона намагалася потрапити на своє робоче місце, але керівництво ТОВ «Вольга-Україна» не допускало її до роботи та з лютого по липень 2014 року їй не виплачувалась заробітна плата.

Посилаючись на вказані обставини та уточнивши свої вимоги під часу судового розгляду, позивачка просила поновити її на посаді директора ТОВ «Вольга-Україна», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 серпня 2014 р. по день ухвалення судом рішення, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 1 лютого 2014 р. по 31 липня 2014 р. у розмірі 10 125 грн. та 2000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2014 р. позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_5 на посаді директора. Стягнуто з ТОВ «Вольга-Україна» на користь ОСОБА_5 10125 грн. заборгованості по заробітній платі, 7534 грн.08 коп. компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 200 грн. моральної шкоди. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи вимоги позивачки в частині поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що в ТОВ «Вольга-Україна» не мали місце зміни в організації виробництва і праці, як і не мали місце скорочення чисельності або штату працівників.

Проте з таким висновком погодитись не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що зборами учасників ТОВ «Вольга-Україна» (протокол № 1) від 27 червня 2000 року ОСОБА_5 було призначено на посаду директора та затверджено установчі документи.

3 липня 2000 року ОСОБА_5 на виконання рішення зборів учасників товариства видала наказ про призначення себе директором ТОВ «Вольга-Україна» з посадовим окладом згідно штатного розпису.

28 листопада 2012 р. рішенням загальних зборів учасників товариства позивачку було усунуто від виконання обов'язків на посаді директора товариства. Цим же рішенням генеральним директором ТОВ «Вольга-Україна призначено ОСОБА_6

Отже, станом на 1 січня 2013 р. у ТОВ «Вольга-Україна» було передбачено як посаду генерального директора так і посаду директора.

Вподальшому, наказом № 1к/150113/в від 16 січня 2013 року на підставі рішенням загальних зборів ТОВ «Вольга-Україна» від 15 січня 2013 року, позивачку було звільнено з посади директора на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись зі звільненням ОСОБА_5 звернулась до суду за захистом порушених трудових прав та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2014 року її було поновлено на посаді директора ТОВ «Вольга-Україна» з 16 січня 2013 р.

Наказом генерального директора ТОВ «Вольга-Україна» № 5 від 24 березня 2014 року наказ № 1к/150113/в від 16 січня 2013 року про звільнення ОСОБА_5 скасовано, останню поновлено на посаді директора Товариства з 16 січня 2013 року. Цим же наказом надане розпорядження виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2013 року по 28 січня 2014 року (а.с. 38).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи (а.с. 13-19, 24, 25, 27, 28, 30-37, 40, 41, 45-55, 139, 140) ОСОБА_5 протягом січня - липня 2014 року одинадцять разів зверталась до відповідача з вимогами допустити її до робочого місця. На такі звернення позивачу надавались письмові відповіді ідентичного змісту про те, що нею у зверненнях не вказані обставини, за яких вона не була допущена до роботи.

Факт відсутності позивача на робочому місці підтверджується актами від 3 лютого, 22 лютого, 03 березня, 31 березня, 01 квітня, 30 квітня, 07 травня, 30 травня, 02 червня, 30 червня, 01 липня та 31 липня 2014 року (а.с. 159-170), а також табелями обліку робочого часу за лютий - липень 2014 року (а.с. 147 - 158).

Згідно наказів генерального директора Товариства № 4, № 5, № 6, № 7 та № 8 від 31 березня, 30 квітня, 30 травня, 30 червня та 31 липня 2014 року, відповідно, (а.с. 179-183) прийняті рішення не нараховувати директору товариства ОСОБА_5 заробітну плату у зв'язку з невизначеністю щодо причин відсутності на робочому місці до з'ясування таких причин.

В той же час, згідно протоколу № 4-1 позачергових загальних Зборів ТОВ «Вольга-Україна» від 5 травня 2014 р. прийнято рішення про скорочення чисельності працівників, внесення змін до штатного розпису ТОВ «Вольга-Україна» та скорочення посади директора та секретаря, а також звільнення з посади директора ОСОБА_5 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, враховуючи те, що власник самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, фактично у ТОВ «Вольга-Україна» відбулося скорочення чисельності працівників.

За такого, висновок суду першої інстанції про те, що у товаристві не мали місце скорочення чисельності або штату працівників є помилковим.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі зазначеного рішення загальних зборів, наказом генерального директора товариства № 4 від 7 травня 2014 року внесені зміни до штатного розпису, згідно яких виключені посади директора та секретаря товариства та позивачку було попереджено про наступне вивільнення з 31 липня 2014 року (а.с. 119-123,128-132).

Копію наказу № 4 від 7 травня 2014 року про внесення змін до штатного розпису та попередження про наступне вивільнення ОСОБА_5 отримала 26 травня 2014 року (а.с. 126, 127).

Отже, відповідачем була дотримана процедура, передбачена ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення працівників.

Наказом генерального директора товариства № 12 від 31 липня 2014 року ОСОБА_5 звільнено з посади директора з 31 липня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, звільнення ОСОБА_5 з посади директора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є правомірним, оскільки порушень чинного трудового законодавства при її звільненні не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про те, що на підприємстві не мало місце скорочення чисельності штату, то рішення суду в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Що ж стосується стягнення заробітної плати за період з 1 лютого 2014 року по 31 липня 2014 року та моральної шкоди, то колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій частині, оскільки позивачка фактично не була допущена до свого робочого місця з вини роботодавця, а накази генерального директора Товариства №№ 4 - 8 про припинення нарахування директору товариства заробітної плати не є законними, так як не відповідають нормам чинного трудового законодавства.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення судових витрат слід змінити, зменшивши стягнення судового збору з ТОВ «Вольга Україна» з 974 грн. 40 коп. до 101 грн. 25 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва в частині поновлення на роботі та стягнення компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна» судових витрат змінити зменшивши стягнення судового збору з 974 грн. 40 коп. до 101 грн. 25 коп.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації моральної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: