10.03.2015 Справа № 756/4098/14-ц
Унікальний номер 756/4098/14-ц
Справа № 2/756/833/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

при секретарі - Мишковець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «ПростоФінанс», ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ТОВ «ПростоФінанс» укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит для купівлі автомобіля. Позивач вказує, що кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки його положення суперечать ст. ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, у кредитному договорі кредитору надано право припинити дію договору в односторонньому порядку, надавати інформацію про позичальника третім особам без його згоди, змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами, у переліку прав та обов'язків сторін наявний істотний дисбаланс, що в цілому порушує права позивача, як споживача фінансових послуг. Крім того, позивач вказує, що договір факторингу, укладений між відповідачами, також має бути визнаний недійсним, оскільки факторингові операції можливі лише щодо кредитів, наданих юридичним особам, новий кредитор - ТОВ «Кредитні ініціативи» не повідомив позичальника про передачу боргу, не було надано позичальнику інформації про передачу коштів, тощо. Факторингова компанія - ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права вимагати повернення боргу. Крім того, договір факторингу не відповідає положенням ст. ст. 1, 4, 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Також позивач вказує на порушення ТОВ «Кредитні ініціативи» порядку оподаткування факторингової операції.

За таких обставин, позивач просить визнати недійсним кредитний договір від 12 вересня 2008 року № 8, укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1, зобов'язати відповідача ТОВ «ПростоФінанс» зарахувати всі сплачені позивачем платежі в рахунок оплати тіла кредиту, визнати недійсним договір факторингу, укладений між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», визнати протиправними дії ТОВ «ПростоФінанс» щодо передачі ТОВ «Кредитні ініціативи» не узгодженої суми боргу позивача та з пропущенням термінів позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, визнати протиправними дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо несплати податку на прибуток від фінансової операції, проведеної по договору факторингу.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ТОВ «ПростоФінанс» у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав.

Відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, на адресу суду надіслав заперечення, де зазначає, що договір факторингу укладений у відповідності з положеннями ЦК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, зібрані у матеріалах справи, суд встановив наступне.

12 вересня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 80711,10 грн., який підлягає погашенню до 10 вересня 2015 року. Кредит призначений для купівлі транспортного засобу.

За користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти в розмірі 13,99 % річних від непогашеної суми кредиту. (п. 2.1 кредитного договору)

Пунктом 2.8.3 кредитного договору встановлений порядок зміни процентної ставки за користування кредитними коштами та повідомлення позичальника про таку зміну. Положеннями пункту договору передбачена зміна розміру процентної ставки в залежності від зміни середньоарифметичного значення курсу національної валюти України до долара США, встановленого НБУ, за умови зростання такого курсу більше ніж на три відсотки в порівнянні з вказаним курсом на момент укладення кредитного договору. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту позичальник повідомляється шляхом надсилання на його адресу повідомлення та нового графіку погашення кредиту, з яким він має право не погодитися, повідомивши про це кредитора, у останнього відповідно виникає право вимоги дострокового погашення кредиту.

У пункті 6.2.3 кредитного договору сторонами погоджені умови, за наявності яких у кредитора з'являється право вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, у разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів, будь-яких істотних умов договору, невиконання позичальником обов'язків відповідно до договорів забезпечення, припинення дії договорів страхування, надання позичальником недостовірної чи неповної інформації, незгода позичальника з новим розміром процентної ставки.

За умовами п. 9.2 кредитного договору позичальник надав кредитодавцю право записувати будь-які телефонні розмови між сторонами, що відбуваються з питань виконання останнім своїх зобов'язань по договору, та фіксувати інші процеси передачі інформації. Позичальник визнає, що такі записи можуть зберігатися у кредитодавця і можуть бути використані для внутрішніх цілей кредитодавця або у якості доказу в ході будь-яких судових, адміністративних або аналогічних розглядів, що можуть виникнути у результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Згідно з п. 9.5 кредитного договору кредитодавець розглядає інформацію, пов'язану з позичальником як конфіденційну. Позичальник надає згоду на використання кредитодавцем зазначеної інформації в наступних випадках та в наступний спосіб: - розкривати інформацію щодо позичальника будь-яким особам, в яких банк Сосьєте Женераль прямо або опосередковано має істотну участь; - розкривати інформацію щодо позичальника будь-яким бюро кредитних історій, агентства по збору заборгованості для застосування заходів, спрямованих на виконання позичальником своїх зобов'язань; - розкривати інформацію щодо позичальника будь-яким іншим третім особам для підвищення якості та переліку послуг, що надаються позичальнику.

Позичальник з підписанням цього договору підтверджує, що до укладання кредитного договору позичальник був в письмовій формі ознайомлений кредитодавцем з усіма умовами кредитування, що пропонуються кредитодавцем, в об'ємі, передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів». (п. 9.9 кредитного договору)

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України)

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. (стаття 215 ЦК України)

У відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав.

За змістом ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором.

Не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій.

Фінансові установи несуть відповідальність за порушення прав споживачів у сфері захисту персональних даних згідно із законом.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного правочину, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

За приписами ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору.

Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

При укладенні договору юридична або фізична особа мають право вимагати у суб'єкта підприємницької діяльності надання балансу або довідки про фінансове становище, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), а також бізнес-план, якщо інше не передбачено законодавством України.

Підстави, порядок та правові наслідки припинення дії договорів про надання фінансових послуг визначаються цивільним законодавством, законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також укладеними відповідно до них договорами.

Аналізуючи текст кредитного договору на предмет відповідності такого вищенаведеним нормам Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд доходить наступних висновків.

Так, умовами оспорюваного правочину передбачено обов'язок банку надати кредит та обов'язки позичальника повернути кредит своєчасно, сплатити проценти за користування кредитними коштами, повідомляти кредитора про істотні зміни, пов'язані з втратою або погіршенням стану предмета застави, зміною фактичного місця проживання, погіршення фінансового стану позичальника, обмеження його в дієздатності, здійснювати продовження терміну дії договорів старування предмет застави, тощо.

Суд не вбачає підстав для визнання перелічених умов договору несправедливими з причин наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки договірні правовідносини, які виникають на підставі укладеного кредитного договору, пов'язані з наданням банком кредитних коштів на користь позичальника, після виконання банком свого обов'язку по наданню кредиту у позичальника відповідно виникає зобов'язання з повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування ними. Така сутність кредитних правовідносин зумовлює більш широкий перелік обов'язків позичальника, пов'язаних з виконанням умов договору протягом тривалого часу.

Посилання позивача на те, що за умовами договору товариство має право в односторонньому порядку змінювати умови договору, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи. За умовами оспрюваного договору (п. 2.8.3) відповідач має право змінити розмір процентної ставки за умовами настання обставин, перелічених у договорі, при цьому такі обставини носять об'єктивний характер та не залежать від волі сторін договору. Про зміну розміру процентної ставки позичальник повідомляється, останній, у свою чергу, має право повідомити про свою незгоду з такими змінами, внаслідок чого фінансова установа вправі вимагати дострокового повернення кредитних коштів. Вказане право вимоги дострокового повернення кредитних коштів також передбачено, у разі порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд звертає увагу, що на час вчинення оспорюваного правочину законодавство України не містило заборони на зміну процентної ставки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав стверджувати, що перелічені вище умови договору носять дискримінаційний характер по відношенню до споживача.

Також за умовами кредитного договору (п. 9.6) персональні дані, одержані від позивача як споживача фінансових послуг, використовуються для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором, що також відповідає наведеним приписам Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом п. 9.9 кредитного договору позивач підтвердив, що до укладення договору він був ознайомлений в письмовій формі з усіма умовами кредитування в об'ємі, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, судом не встановлено суперечностей оспорюваного правочину положенням ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним кредитного договору від 12 вересня 2008 року № 8. Також суд вирішує відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача ТОВ «ПростоФінанс» зарахувати всі сплачені позивачем платежі в рахунок оплати тіла кредиту, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про визнання кредитного договору недійсним.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», визнання протиправними дій ТОВ «ПростоФінанс» щодо передачі ТОВ «Кредитні ініціативи» не узгодженої суми боргу позивача та з пропущенням термінів позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, визнання протиправними дій ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо несплати податку на прибуток від фінансової операції, проведеної по договору факторингу, судом встановлено наступне.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало права вимоги до позичальників щодо погашення загальної суми заборгованості позичальників перед ТОВ «ПростоФінанс». (а.с. 31-35)

У відповідності до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з кредитного договору, кредитодавець має право без обмежень уступати будь-які свої права за цим договором. (п. 9.4)

Отже, договір купівлі-продажу кредитного портфелю був укладений між відповідачами без порушень умов кредитного договору та норм цивільного законодавства.

Суд вважає, що укладенням вказаного договору відповідачі не порушили прав та законних інтересів позивача, а тому підстави для визнання зазначеного правочину недійсним відсутні.

Крім того, пропуск строку позовної давності при передачі прав вимоги заборгованості за кредитними договорами на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» дає можливість позивачу заявити про застосування наслідків спливу позовної давності у спорі про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, однак не свідчить та не пов'язаний з протиправністю вказаних дій відповідачів, оскільки такі були направлені на виконання умов укладеного ними договору.

Також не підтверджені належними доказами доводи позивача про несплату ТОВ «Кредитні ініціативи» податку на прибуток від фінансової операції, проведеної по договору факторингу. До того ж, суд вважає, що в цій частині права та законні інтереси позивача також не порушені.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій протиправними.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії та визнання дій протиправними.

Рішення судом може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко