Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/933/13-ц Головуючий у 1-й інст. Мельничук О. О.
Категорія 59 Доповідач Павицька Т. М.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Павицької Т.М.,
суддів Худякова А.М., Талько О.Б.,
при секретарі судового
засідання Ковальській Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року,-
в с т а н о в и л а :
У червні 2013 року військова частини НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди. В обґрунтування позову посилалась на те, що 09.11.2000 року відповідно до наказу Північного оперативного командування № НОМЕР_2 ОСОБА_1 був призначений на посаду командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командувача військ Західного оперативного командування від 31.10.2005 року №204 на посаду начальника зв`язку військової частини було призначено капітана ОСОБА_2 . Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 покладених на нього обов`язків у військовій частині виникла нестача майна. В подальшому, відповідно до наказу Міністра оборони України від 12.12.2007 року №415 капітана ОСОБА_2 було переведено до нового місця служби. Однак, під час передавання справ та посади начальника служби зв`язку військової частини, комісією військової частини було встановлено нестача майна зв`язку. За результатами проведення перевірки наявності майна, командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 було призначено службове розслідування за фактом нестачі майн, за результатами якого з капітана ОСОБА_2 було стягнуто суму в розмірі 3644 грн. 58 коп. Однак, під час проведення службового розслідування командир військової частини в порушення ст.19 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Сил України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225, перевів з другої категорії в п`яту військове майно на що права не мав, та в подальшому затвердив довідку про вартість майна якого не вистачає з заниженою ціною та яка в подальшому була долучена до матеріалів службового розслідування. Відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності в/ч НОМЕР_1 від 15.04.2010 року до книги втрат та нестач військової частини було внесено запис на суму 3719 грн. 94 коп. щодо нестягнутой частини завданої винною особою шкоди з врахуванням дійсної вартості майна, щодо якого виявлено нестачу за капітаном ОСОБА_2 , однак з останнього утримання грошових коштів не проводилось, так як по вині командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідне повідомлення про необхідність утримання суми нестачі на адресу командира військової частини, до якої на той час був переведений капітан ОСОБА_2 , не було в установлений для цього строк надіслано, цивільний позов до суду про стягнення коштів не подавався. В результаті неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, перевищення наданих йому повноважень, приховання факту виявлення нестачі військового майна та відсутності дієвого контролю за підлеглим особовим складом, позивачу була завдана шкода в розмірі 3 719 грн. 94 коп., яку останній просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року позов військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 - 3269 грн. 94 коп. матеріальної шкоди та 229 грн. 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду та таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, без урахування специфіки військового законодавства України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яки відмовити в задоволенні позову.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Під час проходження проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника вузла зв`язку капітан ОСОБА_2 допустив нестачу майна зв`язку, що було виявлено у березні 2008 року на підставі проведеного службового розслідування, у зв`язку з чим був проведений попередній розрахунок втраченого майна на суму 3644 грн. 58 коп., що була утримана з грошового забезпечення винної особи згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.03.2008 року № 63.
Відповідно до акту документальної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2010 року № 234/3/51/а було встановлено, що капітан ОСОБА_2 , під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 заподіяв у 2007 році шкоду військовій частині внаслідок нестачі довіреного йому майна на суму 7364 грн. 52 коп., так як попередній розрахунок заподіяної шкоди був проведений із невірно визначеною кратністю та помилковим встановленням категорії майна, щодо якого виявлено нестачу, адже майно було помилково віднесене до п`ятої категорії, хоча воно відносилося до другої категорії. З врахуванням даних обставин, в акті ревізії вказувалося на необхідність додаткового стягнення з винної особи 3719 грн. 94 коп., так як командир військової частини, яким тоді був відповідач, безпідставно перевівши з другої категорії у п`яту військове майно та затвердивши довідку про його вартість за заниженою ціною, своїми діями призвів до неповного відшкодування військовій частині вказаної шкоди.
Незважаючи на доведений до командира в/ч НОМЕР_1 зміст вищевказаного акту, відповідач не прийняв належних заходів щодо додаткового стягнення з ОСОБА_2 нестягнутої суми від нестачі майна, хоча відомості про наявність нестачі у розмірі 3719 грн. 94 коп. були включені до книги обліку нестач майна зв`язку.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, урегульовані «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим постановою Верховної Ради України № 243/95 від 23 червня 1995 року (далі Положення), що є спеціальним актом, який передбачає підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців.
Згідно з п.8 Положення до військовослужбовців застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Відповідно до змісту розділу IV "Визначення розміру шкоди та порядок її відшкодування" Положення, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди призначається розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб, на підставі якого у місячний термін видається наказ про стягнення заподіяної шкоди. У разі коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування шкоди проводиться шляхом подачі позову до відповідного суду.
В той же час, пунктом 17 Положення передбачено, шо розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії, що має місце в даному випадку, командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
З огляду на те, що ОСОБА_2 на той час проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 , відповідач зобов`язаний був невідкладно (у п`ятиденний термін з дня отримання копії акту ревізії) направити повідомлення про виявлену нестачу та утримання відповідних коштів з винної особи командиру в/ч НОМЕР_3 (п. 29 Положення), але він цього не зробив.
У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (п.11 Положення).
З довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 №69 від 25.06.2015 року вбачається, що розмір грошового забезпечення колишнього командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 станом на квітень 2010 року складає 3 269 грн. 94 коп.
Враховуючи, що обов`язок визначити розмір шкоди та прийняти заходи по її відшкодуванню покладається на командира військової частини, який мав можливість до звільнення ОСОБА_2 з військової служби направити відповідні дані про утримання суми виявленої нестачі з грошового забезпечення останнього, проте такі заходи командиром не були прийняті, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі його місячного грошового забезпечення в період вчинення порушення у сумі 3 269 грн. 94 коп.
Доводи апеляційної скарги щодо спливу строків звернення до суду є не обґрунтованими, оскільки відповідно до п. 5 Положення час, протягом якого винного військовослужбовця може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством. Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Вказані обставини бездіяльності ОСОБА_1 були виявлені 05.03.2013 року при проведенні службового розслідування вказаного факту вже після призначення на посаду командира військової частини іншої особи і саме з цього часу слід відраховувати строк позовної давності (ст. 261 ч. 1 ЦК України).
Згідно акту №292 від 24 березня 2010 року залишкова вартість втрачених матеріальних цінностей становить 5 902 грн. 40 коп., у кратному розмірі ця вартість становить 7 363 грн. 96 коп. Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі його місячного грошового забезпечення у сумі 3 269 грн. 94 коп. Тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про стягнення у кратному розмірі вартості військового майна з відповідача.
При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об`єктивно з`ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді