УХВАЛА

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Компаніївського району Кіровоградської області в інтересах держави до Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 про визнання рішень сесії сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року прокурор в інтересах держави звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 3 вересня 2009 року № 316 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності. Рішенням Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року № 360 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Прокурор вважав, що рішення сільської ради є незаконними, оскільки відповідно до вимог земельного законодавства заборонено надавати земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку за рахунок земель сільськогосподарського призначення. Крім того, на час прийняття спірних рішень сільської ради не були встановлені межі с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області та був відсутній його генеральний план, тому сільська рада не мала права розпоряджатись землями, які у встановленому порядку не визначені межами населеного пункту.

Ураховуючи наведене, прокурор просив визнати недійсним рішення Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 3 вересня 2009 року № 316 в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визнати недійсним рішення цієї сільської ради від 18 листопада 2011 року № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 2009 року.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2014 року позов прокурора задоволено. Визнано недійсним рішення Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 3 вересня 2009 року № 316 в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою: с. Тернова Балка Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Визнано недійсним рішення Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 28 грудня 2009 року.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 4 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову прокурора відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на час прийняття сільською радою рішення про надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки була відсутня містобудівна чи інша передбачена законом земельна документація, яка б встановлювала межі с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області, тому сільська рада перевищила свої повноваження щодо розпорядження землями в населеному пункті, межі якого не визначені. Крім того, ОСОБА_3 усупереч положенням ст. 118 ЗК України особисто не зверталась до сільської ради з клопотанням про одержання у власність земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що, приймаючи оспорені рішення та видаючи на їх підставі державний акт на право власності на землю, сільська рада діяла в межах ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з додержанням вимог, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 3 вересня 2009 року № 316 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності. Рішенням Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року № 360 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин - 3 вересня 2007 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, та в порядку, передбаченому ст. 118 цього Кодексу, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Частинами 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно із ч. 10 зазначеної статті районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з пунктами «б», «в», ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Стаття 50 цього Закону передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154).

Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абз. 2 п. 2 Порядку).

В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов'язковим.

Таким чином, у разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, за основним цільовим призначенням відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України поділяються на певні категорії, серед яких до різних категорій віднесено землі оздоровчого призначення (підпункт «г») та землі сільськогосподарського призначення (підпункт «а»).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 19, ст. ст. 80, 83 ЗК України землі кожної із цих категорій можуть перебувати або у власності (користуванні) громадян чи юридичних осіб, або у запасі (землі державної чи комунальної власності).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-35 цс 14 від 14 травня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-179 цс 14 від 12 листопада 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності; на відсутність державного акту що посвідчує та встановлює меж с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області; порушення сільською радою вимог ст. ст. 83, 174 ЗК України щодо розпорядження нею поза межами своєї компетенції землями державної, а не комунальної власності, без дотримання порядку зміни цільового призначення та без обґрунтованого проекту зміни цільового призначення й без проведення його державної експертизи.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України апеляційний суд на вказані доводи прокурора та вимоги закону уваги не звернув; не з'ясував цільове призначення спірної земельної ділянки, не перевірив доводів прокурора, зокрема про те, що на час прийняття сільською радою рішення про надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки була відсутня містобудівна чи інша передбачена законом земельна документація, яка б встановлювала межі с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області, про перевищення сільською радою своїх повноважень щодо розпорядження землями в населеному пункті, межі якого не визначені та без дотримання порядку зміни цільового призначення, без обґрунтованого проекту зміни цільового призначення та без проведення його державної експертизи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зміна цільового призначення земельної ділянки у встановленому законом порядку повинна бути здійснена до надання цієї земельної ділянки, а не після і, крім того, доказом такої зміни не можуть бути довідки, повідомлення відділу Держземагенства, а повинні бути рішення органу влади.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 4 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик