Справа №487/222/15-ц 07.04.2015 07.04.2015 07.04.2015
Провадження №22-ц/784/695/15
Головуючий першої інстанції: Разумовська О.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Романенко Ю.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга» (далі - ВАТ «Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ВАТ «Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 2005 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнився 20 травня 2013 року у зв'язку із банкрутством відповідача. Проте, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України нарахована заробітна плата в сумі 11 749,04 грн. виплачена йому не в день звільнення, а лише у вересні 2014 року.

Посилаючись на викладене та вимоги ст. 117 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 63 501,75 грн. за період з травня 2013 року по вересень 2014 року, а також компенсацію частини втраченого заробітку внаслідок несвоєчасної виплати в сумі 4353,89грн.

Крім того, позивач вказував, що у зв'язку з грубим порушенням його трудових прав йому спричинена й моральна шкода, а тому, посилаючись на вимоги ст. 237-1 КЗпП України, просив стягнути з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених п.6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність ухвали, просив її скасувати та ухвалити рішення про задоволення його позову.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позивачу позовну заяву, суддя виходив з того, що вона містить вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати (стаття 96 ЦПК), а інші вимоги є похідними, тому така позовна заява може бути подана до суду у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК порушення цього порядку є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Між тим, колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки до них суд прийшов з порушеннями норм процесуального права.

Так, відповідно до пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК позовна заява повертається у разі, якщо її подано без дотримання порядку, визначеного частиною 3 статті 118 ЦПК.

Правила частини 3 статті 118 ЦПК передбачають, що позовна заява щодо вимог, визначених частиною 1 статті 96 ЦПК, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 96 ЦПК судовий наказ може бути видано, зокрема, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих документів, позивач просив стягнути середній заробіток за час за час затримки розрахунку при звільненні, суму компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків виплати, а також відшкодувати спричинену йому моральну шкоду.

Жодна з цих вимог прямо не передбачена частиною 1 статті 96 ЦПК, а документів, які б підтверджували нарахування та розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, як її складової, матеріали справи не містять (довідки, розрахункового листа, копії платіжної відомості тощо).

За такого, висновок суду про повернення позовної заяви позивачу є помилковим, оскільки не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального закону.

Враховуючи викладене та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а питання про можливість відкриття провадження у справі - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року скасувати, а питання про можливість відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: