Справа № 345/2016/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2280/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойко М. Я.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника відповідача Пробоїва І.В., представника третьої особи Максимець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства державна студія "Калуське міське телебачення", третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Калуська міська рада Івано-Франківської області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

28.05.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 05.02.2008 року працював у Комунальному підприємстві державна студія "Калуське міське телебачення" на посаді директора. На підставі рішення Калуської міської ради №2986 від 26.03.2015 року його звільнено з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. Однак з ним не було проведено розрахунку у день звільнення, а виплачено заробітну плату остаточно тільки 15.04.2015 року, тобто через 20 днів.

У зв'язку з цим, просив стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8077,60 грн., виходячи із середньоденного заробітку - 403,88 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Комунального підприємства державна студія "Калуське міське телебачення" в користь ОСОБА_4 5743,93 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 350 грн. судових витрат.

Стягнуто із Комунального підприємства державна студія "Калуське міське телебачення" 243,60 грн. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

На дане рішення представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, представник апелянта зазначає, що судом порушено норму ст.117 КЗпП України та п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки вирішено стягнути кошти не за весь час затримки виплати розрахункових, а виходячи із кількості робочих днів в період такої затримки. Стверджує, що 26.03.2015 року крім нього було звільнено ще чотирьох працівників відповідача, яким також невчасно виплачено розрахункові, вони теж звернулись в суд із аналогічними позовами і рішенням Калуського міськрайонного суду їхні позови було задоволено, при цьому, визначаючи суму коштів, яка підлягала сплаті за час затримки виплати розрахункових, суд виходив із кількості календарних днів, а не робочих.

Крім того представник апелянта вважає, що суд невірно вирішив питання стягнення судових витрат за надання юридичної допомоги. Так, представник апелянта не погоджується, що суд повністю відмовив у поверненні судових витрат, понесених на адвоката, пов'язаних із представництвом інтересів в суді, мотивуючи тим, що представником було подано заяву про розгляд справи у його відсутності. Стверджує, що такий висновок суду невірний, оскільки до 20.08.2015 року представник приймав участь у судових засіданнях (12.07. та 19.07.2015р.). Окрім цього представником виконувалась й інша робота (складання різного роду заяв, надання консультацій, обрання вірної правової позиції).

З наведених підстав просив рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання апелянт ОСОБА_4 чи його представник не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача та представник третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, заперечення представників відповідача та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи на підставі рішення Калуської міської ради №2986 від 26.03.2015 року.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про зараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк заплатити не оспорювану ним суму.

Судом вірно встановлено, що з позивачем не було проведено розрахунку у день звільнення, а належна до виплати сума виплачена тільки 15.04.2015 р. (а.с. 5).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Механізм здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 розділу IV Порядку).

Отже, основою для визначення загальної суми середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки відповідача №39 від 31.07.2015р. (а.с.56), яку суд правильно взяв за основу обчислення середнього заробітку позивача, заробітна плата за фактично відпрацьовані дні протягом двох місяців роботи (січень, лютий 2015 року) складає 7433,32 грн., кількість відпрацьованих позивачем за ці два місяці днів становить 28 днів. Тому середньоденна заробітна плата позивача складає 265,48 грн. (7433,32 грн. поділити на 28 днів), що вірно обчислено у вказаній довідці позивача.

Проте суд неправильно визначив середньоденну заробітну плату позивача (337,88 грн.), поділивши заробітну плату за два місяці в розмірі 7433,32 грн. на 22 робочих дні, що не відповідає положенням вищевказаного Порядку.

Отже, апеляційним судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 265,48 грн.

Крім того, визначаючи середній заробіток, який повинен бути виплачений позивачу за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив із кількості робочих днів (17 робочих днів) у період затримки виплати розрахункових.

Такий висновок суд є також неправильним.

Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказана стаття має назву "Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні" і визначений нею захід відповідальності є санкцією до підприємства за невиконання своїх обов'язків, передбачених трудовим законодавством. Вказаною нормою чітко передбачено обов'язок виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Словосполучення "за весь час затримки" слід розуміти, як за кожний день такої затримки, тобто кожний календарний день, як штрафна санкція за невиконання вимог Закону. З огляду на це, апеляційний суд вважає, що при визначенні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід виходити із кількості календарних днів у період такої затримки, а не розраховувати накладену Законом санкцію виходячи із робочих днів, оскільки, в даному випадку, Закон пов'язує несвоєчасну виплату зарплати при звільненні як санкцію фінансову на роботодавця, а не поновлення працівника на роботі і оплату вимушеного прогулу.

Отже, з часу звільнення позивача (26.03.2015 року) до моменту фактичної виплати розрахункових (15.04.2015 року) пройшло 20 календарних днів.

Тому розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача (265,48 грн.) на кількість календарних днів в період затримки виплати розрахункових (20-ть календарних днів). Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 5309,60 грн., і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, неправильно визначивши середній заробіток позивача за час затримки виплати розрахункових. Тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Що стосується доводів апелянта в частині невірного вирішення судом питання щодо стягнення судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Положенням статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду були надані квитанція № 0002123 на суму 350 грн. за складання позовної заяви та квитанція № 0002125 на суму 1500 грн. за представництво інтересів у суді.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції на користь позивача стягнуто 350 грн. витрат на правову допомогу (пов'язаних із складанням позовної заяви). Що стосується представництва інтересів позивача безпосередньо у суді, то з матеріалів справи, зокрема журналу судового засідання, вбачається, що представник позивача ОСОБА_5 протягом розгляду судом справи брав участь в судовому засіданні 19.06.2015 року тривалістю 10 хв. В подальшому розгляд справи проводився без участі представника. Таким чином, виходячи з вищевказаного Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", до відшкодування підлягають 81,20 грн. за 10 хв. роботи у судовому засіданні (за 1 год. участі не більше 40 відсотків мінімальної заробітної плати, що становить 487,20 грн.; відповідно за 10 хв. сума відшкодування становить 81,20 грн.), яке слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Розглянувши справу в межах поданої позовної заяви та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни в частині стягнення грошових сум та судових витрат на користь позивача.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року в частині стягнення із Комунального підприємства державна студія "Калуське міське телебачення" на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат змінити.

Стягнути з Комунального підприємства державна студія "Калуське міське телебачення" на користь ОСОБА_4 5 309 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 81 грн. 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук