АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4893/15 Головуючий 1 інст. - Нев`ядомський Д.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» вересня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання договору та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та в подальшому уточненим в судовому засіданні позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 26 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Привокзального відділення Харківської обласної філії укладено договір кредиту № 837/18-27/36/7-252 (основний договір), також 26 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Привокзального відділення Харківської обласної філії укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 (кредитний договір).

Відповідно до кредитного договору кредит надавався на здійснення страхових платежів за договором страхування транспортного засобу від 26.12.2007 року № К837-040/07/СТ. При цьому він надав відповідачу доручення здійснювати перерахування траншів кредиту у разі ненадання ним документів про самостійну сплату чергового платежу за Договором страхування. Зазначений кредитний договір зобов'язав відповідача надати позичальнику кредит у разі ненадання ним підтвердження самостійної сплати страхового внеску.

Перший страховий період з 27.12.2007 року по 26.12.2008 року в сумі 6159,59 грн. він сплатив особисто. Зазначив, що у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, він не сплатив черговий страховий внесок за другий страховий період, а відповідач в порушення умов кредитного договору своїх зобов'язань не виконав та станом на 27.12.2008 року списання коштів з позичкового рахунку за другий період страхування не здійснив та обґрунтував відмову наявністю заборгованості в розмірі 403,83 грн., яка виникла у зв'язку з підвищенням відсоткової ставки за основним договором.

У зв'язку з чим 26.12.2008 року договір страхування припинено.

В січні 2009 року відповідач за власною ініціативою сплатив транш за кредитним договором за вже не діючим договором страхування.

Вказав, що оскільки кредитним договором передбачена пріоритетність погашення заборгованості за ним ніж за основним договором, відповідач частину грошей, отриманих від нього в погашення основного договору незаконно зарахував в погашення кредитного договору, тим самим штучно збільшуючи його заборгованість за обома договорами.

Зазначив, що станом на 26.05.2014 року штучна заборгованість за основним договором склала 4153,27 грн.

Просив розірвати договір відновлювальної кредитної лінії № 837/18 - 27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року, укладений між ним та банком; зобов'язати банк припинити дії з нарахування заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії; зобов'язати банк припинити дії щодо стягнення заборгованості за кредитним договором; зобов'язати банк скасувати нараховану заборгованість за кредитними договорами № 837/18 - 27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року та № 837/18 - 27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року на підставі ст. 615 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, розірвано договір відновлювальної кредитної лінії № 837/18-27/36/7-253 від 26.12.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо договору кредиту № 837/18-27/36/7-252 від 26.12.2007 року, вирішити питання щодо судового збору. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за основним договором відповідач незаконно збільшив відсоткову ставку та сплатив страховий платіж вже за припиненим договором страхування.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 57, 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов в частині розірвання договору відновлювальної кредитної лінії № 837/18 - 27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2014 року та яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, встановлено, що банк підвищив відсоткову ставку за основним договором в односторонньому порядку, повідомивши ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки листом від 01 жовтня 2008 року за № 25-3-04-01/96-2765, однак договір про внесення змін підписаний ОСОБА_1 не був, і позивач продовжував сплачувати відсотки.

Вважаючи зазначені обставини такими, що не доказуються при розгляді інших справ, суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_1 в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заборгованість позивача утворилася під час дії кредитного договору, підстав для зобов'язання банка припинити дії з нарахування заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії; зобов'язання банка припинити дії щодо стягнення заборгованості за кредитним договором; зобов'язання банка скасувати нараховану заборгованість за кредитними договорами № 837/18 - 27/36/7-253 від 26 грудня 2007 року та № 837/18 - 27/36/7-252 від 26 грудня 2007 року на підставі ст. 615 ЦК України не вбачається.

Між тим, матеріали справи не містять ані договору кредиту № 837/18-27/36/7-252 (основного договору), ані договору відновлювальної кредитної лінії № № 837/18-27/36/7-253 (кредитного договору), ані розрахунку платежів, будь - яких інших нарахувань, ані копій судових рішень, на які посилався позивач в своїй позовній заяві.

Із журналу судових засідань від 20.03.2015 року, 23.03.2015 року та змісту оскаржуваного рішення не вбачається, що суд першої інстанції досліджував справу № 2018/4500/2012, в якій містяться судові рішення, на які він посилався.

Не містять матеріали справи і доказів того, що банк пред'являв до ОСОБА_1 будь - які вимоги майнового характеру.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що зазначена справа розглядалася в суді апеляційної інстанції з червня 2015 року. Справа неодноразово (22.06.2015 року, 30.06.2015 року, 06.07.2015 року, 25.08.2015 року, 21.09.2015 року) призначалася до розгляду. Належним чином повідомлені сторони до суду апеляційної інстанції не з'являлися, до суду письмових клопотань про витребування доказів відповідно до ст. 137 ЦПК України не заявляли, у зв'язку з чим судова колегія вважає, що оскільки доказів порушеного права ОСОБА_1 не надав, в задоволенні позову йому необхідно відмовити за недоведеністю, а не за безпідставністю, як зазначив суд першої інстанції.

За таких обставин судова колегія вважає за необхідне рішення суду скасувати з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року - скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії