Є. у. н. с. 512/75/15-ц
Провадження № 2/512/115/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Неділківська сільська рада Савранського району Одеської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Неділківська сільська рада про визнання заповіту недійсним.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.08.2014р. померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилася спадщина, яка складається із належного їй майна.

16.04.2013р. за реєстровим номером 36, померлою було складено на ім'я позивача заповіт, посвідчений секретарем Неділківської сільської ради Савранського району, оригінал якого був втрачений, що у відповідності до ст. 1234 ЦК України надає ОСОБА_1 право на спадщину.

При зверненні позивача до нотаріальної контори з приводу подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріусом було розяснено, що відсутність оригіналу заповіту, позбавляє ОСОБА_1 права подачі заяви та рекомендовано отримати дублікат вищевказаного заповіту.

14.11.2014р. позивач звернулася до Неділківської сільської ради за видачею дублікату заповіту від 16.04.2013р. та 25.11.2014р. після отримання зазначеного дублікату ОСОБА_1 звернулася до Савранської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У позивача було прийнято заяву та повідомлено, що 16.07.2014р. за реєстром № 09 померла ОСОБА_3 склала заповіт на усе своє майно де б воно не було та з чого б не складалося, на іншу особу.

Крім того, позивач вказує, що протягом всього літнього життя спадкодавиці вона займалася її утриманням та постійною допомогою. У період з 10.04.2014р. по 31.07.2014р. позивач перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Савранської РДА, як отримувач компенсації за надання соціальних послуг пристарілій. Протягом останніх трьох років у звязку з своїм захворюванням померла ОСОБА_3, перебувала на обліку в ФАП с. Неділкове, Савранського району, Одеської області, приймала різного роду препарати, які могли впливати на її як фізичний так і психічний стан.

Позивач вважає заповіт складений ОСОБА_3 посвідчений секретарем Неділківської сільської ради, Савранського району, Одеської області 16 липня 2014 року за реєстром 09 недійсним, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_3 була важко хворою людино, перебувала на обліку в ФАП с. Неділкове, Савранського району, Одеської області, де систематично проходила лікування, тому не мала змоги в повній мірі розуміти значення своїх дій та керуватися ними, на момент складання заповіту, чим і скористалася відповідач.

З урахуванням порушених прав на спадкування після смерті спадкодавиці позивач просить суд скасувати заповіт складений 16.07.2014р. реєстр № 09.

02 квітня 2015р. в судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі зазначивши, що померла ОСОБА_3 була важко хворою та на момент вчинення вживала лікарські засоби, що впливало на її фізичних та психологічний стан, а тому заповіт від 16.07.2014р. нею був складений в стані, що не давав можливості в повній мірі розуміти свої дії та керувати ними.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та пояснила суду, що в позивач є невісткою померлої і коли ОСОБА_1 не здійснювала догляд за померлою, до ОСОБА_3 приїхала її донька, якій спадкодавиця вказала на те, що вона має намір перезаповісти все своє майно оскільки ОСОБА_1 не доглядає за нею. Після чого було складено новий заповіт від 16.07.2014р.. На момент складання нового заповіту ОСОБА_3 перебувала в стані, що дозволяв їй вільно вчиняти правочини та не було підстав щодо сумніву в добровільності дій.

Представник третьої особи голова Неділківської сільської ради Савранського району ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що на час складення заповіту від 16.07.2014р. реєстр № 09 покійна ОСОБА_3 перебувала у фізичному та психологічному стані, що дозволяв їй вчиняти значимі дії та розуміти їх значення, а тому вважає безпідставними твердження позивача щодо недійсності заповіту.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думки сторін викладенні ними в процесі розгляду справи, показання свідків, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено.

Заповіт за своїм характером та змістом є правочином. Оскільки для виконання правочину (складання заповіту) достатньо волевиявлення однієї сторони, він є одностороннім правочином, тобто для складання і оформлення заповіту як розпорядження майном на випадок смерті необхідно волевиявлення тільки заповідача.

Оскільки заповіт є одностороннім правочином до нього застосовуються правові наслідки недодержання сторонами (стороною) при вчиненні правочину вимог закону, що передбачено параграфом 2 Глави 16 ЦК України.

Нормою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч. 3 (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), ч. 5 (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно з ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, встановлено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

У відповідності до ч.1 ст. 255 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Крім того, як передбачено ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

19.08.2014р. в с. Неділкове Савранського району померла ОСОБА_3 (а. с. 4).

16.04.2013р. померлою на ім'я позивача складено заповіт, згідно якого вона усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй та на що вона за законом буде мати право заповідала позивачу (а. с. 5).

У період з 10.04.2014р. по 31.07.2014р. позивач перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Савранської РДА, як отримувач компенсації за надання соціальних послуг пристарілій (а. с. 10).

16.07.2014р. спадкодавиця зробила новий заповіт, яким заповіла все своє майно відповідачу.

Позивач не погоджується із останнім заповітом ОСОБА_3 та зазначає, що протягом останніх трьох років у звязку з своїм захворюванням померла ОСОБА_3, перебувала на обліку в ФАП с. Неділкове, Савранського району, Одеської області, приймала різного роду препарати, які могли впливати на її як фізичний так і психічний стан. Таким чином, відповідно до довідок Неділківського ФАП (а. с. 9; 18), встановлено, що дійсно ОСОБА_3 перебувала на обліку в Неділківському ФАП з діагнозом: Ішемічна хвороба серця, серцево-судинна недостатність, гіпертонія 9 ст., атеросклеростичний кардіосклероз, хронічний поліцестит, хр. гастрит, пухлина в брючній порожнині, деформований артроз, колінних суставів, без зазначення строків перебування ОСОБА_3 на обліку в ФАП.

Позивачем зазначено, що ОСОБА_3 при укладанні заповіту не могла в повній мірі контролювати свої дії та відповідати за їх результати, однак суду не надано доказів, що могли б довести, що у момент вчинення правочину спадкодавиця перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Також позивачем не заявлено клопотань щодо проведення судово-медичних експертиз для встановлення стану ОСОБА_3 під час вчинення заповіту 16.07.2014р.

Ствердження позивача щодо перебування ОСОБА_3 стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними спростовуються показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та секретаря Неділківської сільської ради ОСОБА_8, які в судовому засідання надали аналогічні показання, та зазначили, що ОСОБА_3 дійсно хворіла на серцеві захворювання, однак перебувала в стані в якому вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, статтями 16, 202, 203, 215, 225 ЦК України, статтями 3, 11 118, 119, 213, 214, 215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Неділківська сільська рада Савранського району Одеської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

2. Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Савранського районного суду Одеської області.

Суддя В. А. Лепеха