АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 2205/1222/12
Провадження № 22-ц/792/145/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Спірідонової Т.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2013 року,

встановила:

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,1193 га, призначеної для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських будівель, і земельної ділянки площею 0,0681 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по АДРЕСА_1. По сусідству з ним, по АДРЕСА_2, проживає ОСОБА_2, яка є суміжним землекористувачем. ОСОБА_2 самовільно перемістила спільну межу та зайняла частину належної позивачеві земельної ділянки, внаслідок чого останній позбавлений можливості користуватися нею.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою площею 0,0681 га, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом звільнення ОСОБА_2 самовільно зайнятої нею земельної ділянки площею 0,0072 га зі знесенням огорожі з металевої сітки довжиною 36,5 м., а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 207 грн. витрат на встановлення межових знаків і витрат на відновлення спільної межі.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2013 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0072 га, яка розташована по АДРЕСА_1, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,068 га за вказаною адресою шляхом демонтажу паркану з металевої сітки довжиною 36,5 м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3707 грн. 30 коп. судових витрат. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 самовільно зайняла частину земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на праві власності, та чинить перешкоди у користуванні ним цією землею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні обставини, які не підтверджені достатніми доказами, та не дотримався положень ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд вважав встановленими, порушенням судом процесуального права рішення суду про часткове задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1193 га, призначеної для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських будівель, і земельної ділянки площею 0,0681 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем. Їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1500 га, призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку та господарських споруд, і земельна ділянка площею 0,1229 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані по АДРЕСА_2.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Згідно до п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною 1 статті 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вважав встановленим факт самовільного зайняття ОСОБА_2 частини земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на праві власності, та створення нею перешкод у користуванні ОСОБА_1 цією землею.

Разом із тим, цей висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 66, ч. 6 с. 147 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

ОСОБА_2 заперечила самовільне захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_1

Акти обстеження земельних ділянок сторін від 7, 9, 14 вересня 2011 року та без дати (а.с. 12-14, 16), які складені комісією Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області, достовірно не вказують на порушення ОСОБА_2 правил добросусідства.

Ухвалами Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2012 року та 9 жовтня 2013 року в справі були призначені судова землевпорядна експертиза та додаткова судова землевпорядна експертиза, проведення яких доручено експерту товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро судових будземекспертиз» Власюку В.В.

Згідно висновків цих експертиз № 75/013 від 13 червня 2013 року та № 139д/013 від 7 листопада 2013 року (а.с. 51-71, 91-101): фактична площа земельних ділянок по АДРЕСА_1, якими користується ОСОБА_1 становить 0,1965 га (1965 кв.м.); фактична площа земельних ділянок по АДРЕСА_2, якими користується ОСОБА_2 становить 0,2624 га (2624 кв.м.); має місце невідповідність фактичного користування ОСОБА_2 земельними ділянками правовстановлюючим документам (державним актам); встановлено накладення земельної ділянки ОСОБА_2 (згідно фактичного користування) на земельну ділянку ОСОБА_1 (згідно державного акта серії ЯБ № 036751), площа накладення становить 0,0072 га.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2014 року в справі була призначена повторна судова земельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експерту Артемчуку С.В.

26 травня 2014 року експерт надіслав до апеляційного суду повідомлення про неможливість дачі висновку експертизи (а.с. 185-188) посилаючись на те, що мають місце накладення та розриви між земельними ділянками сторін, а до усунення виявлених недоліків розташування нормативних земельних ділянок та встановлення однакових координат кутів поворотів суміжних меж земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 надати відповідь на поставлені судом питання не виявляється можливим.

З висновку судової землевпорядної експертизи № 75/013 від 13 червня 2013 року (а.с. 51-71) убачається, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка більшою загальною площею (0,1965 га) ніж та, що вказана у державних актах на право власності на земельну ділянку від 23 листопада 2004 року серії ХМ № 015250 і серії ЯБ № 036751 (0,1874). Натомість, ОСОБА_2 фактично користується земельною ділянкою, загальна площа якої (0,2624) є меншою ніж та, що зазначена у державних актах на право власності на земельні ділянки серії ЯГ №№ 128470, 128471 (0,2729 га).

До того ж, первинне експертне дослідження землекористування сторін проведено експертами без урахування всіх каталогів координат кутів зовнішніх меж земельних ділянок і без належного визначення геодезичної системи координат (прив'язки фактичного землекористування сторін до конкретного орієнтиру). Це призвело до неправильності висновків експертиз щодо накладення земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 одна на одну.

Для об'єктивного та правильного розгляду справи необхідно повторне застосування спеціальних знань.

Після роз'яснення апеляційним судом сторонам права на вчинення процесуальних дій (ч. 4 ст. 10 ЦПК України), вони відмовилися від проведення повторної судової землевпорядної експертизи.

Отже, ОСОБА_1 не довів самовільного зайняття ОСОБА_2 частини належної йому земельної ділянки та створення останньою перешкод у користуванні ним цією землею.

Не врахувавши вищевказаних обставин і не давши належної оцінки доказам у справі, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим.

В позові ОСОБА_1 слід відмовити, внаслідок чого понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2013 року в частині задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення судових витрат скасувати й ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0681 га, що розташована по АДРЕСА_1, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Лукіянець Т.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47