"28" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.
при секретарі: Іовій О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, -
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 про солідарне стягнення з них матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди.
Позивачем було уточнено позовні вимоги у письмовій заяві, адресованій до суду, згідно якої позивач просить стягнути з відповідачів пропорційно матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
25.05.2015 року близько 15 год. 30 хв. по бульвару О.Давидова в м. Києві на перехресті рівнозначних доріг водій автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 не надав перевагу в русі автомобілю «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався праворуч по ббульвару Русанівському в м. Києві, що призвело до зіткнення вказаних автомобілів, в результаті чого були пошкоджені транспортні засоби.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2015 р. винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, належний позивачці, було пошкоджено, що зробило не можливим подальше його використання.
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» - згідно Полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС - 9951141 від 29 серпня 2014 року.
Для встановлення рівня пошкодження автомобіля було проведено незалежну оцінку колісних транспортних засобів суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 775 від 03.07.2015 року, - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, що сталася 25.05.2015р. складає 285 033,16 грн.
Згідно Додатку 1 до висновку № 775 від 03.07.2015 року визначена вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 ( з урахуванням фізичного зношення складових, що підлягають заміні), яка склала 272 946,16 грн.
Позивач звернулась до ПрАТ «Українська страхова група» з приводу страхового випадку, що стався 25.05.2015 року для отримання страхового відкшодування.
Страховиком позивачу була виплачена сума страхового відшкодування в максимальному розмірі, зменшеному на розмір франшизи.
Відповідач ОСОБА_2 не відшкодував позивачу суму франшизи в розмірі 500, 00 грн., тому вказану суму позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
Відповідно до ст. 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Фольксваген», державний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_4
У зв'язку з цим позивач просить пропорційно з відповідачів - з винної у ДТП особи та з власника автомобіля стягнути матеріальну шкоду.
Крім того, позивач просить відшкодувати їй моральну шкоду, яку оцінює у 5 000,00 грн.
Моральну шкоду обґрунтовує тим, що мала переживання, душевні страждання, змушена була звертатися за правовою допомогою, нести додаткові витрати, що потягло за собою моральні і матеріальні втрати. Пошкодження автомобіля призвело до змін в організації життя і вимагало від позивачки додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму й повсякденного укладу життя.
В судове засідання позивач та її представник направили письмову заяву, позивач просила суд розглянути справу з урахуванням наданих нею доказів, у випадку неявки відповідачів не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, в тому числі й шляхом оголошення про їх виклик в пресі.
Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року встановлено, що 25.03.2015 р. близько 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 по бульв. О.Давидова в м. Києві на перехресті рівнозначних доріг не надав перевагу в русі автомобілю «Ніссан», що рухався праворуч по Русанівському бульвару, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ніссан» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим завдав матеріальної шкоди транспортному засобу та порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України.
Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 7).
Власником автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № ААС 573563 є позивач - ОСОБА_1 (а.с. 9).
На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» - згідно Полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС - 9951141 від 29 серпня 2014 року.
Для встановлення ступеня пошкодження автомобіля було проведено незалежну оцінку колісних транспортних засобів суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
Відповідно до висновку експертного дослідження № 775 від 03.07.2015 року, - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 285 033,16 грн. (а.с. 11-16).
Додатком 1 до висновку № 775 від 03.07.2015 року визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, з урахуванням фізичного зношення складових, що підлягають заміні, в розмірі 272 946,16 грн. (а.с. 17-23).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
При ухваленні постанови Верховного Суду України у справі № 6-49цс14 від 04.06.2014 р. Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме у редакції Закону України від 7 липня 2011 року № 3610-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг", яка була чинною у період з 8 січня 2012 року до 4 листопада 2012 року), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, дає можливість зробити наступні висновки.
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, загальна матеріальна шкода заподіяна позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 285 033,16 грн., ПрАТ «СК «Українська страхова група» відшкодувала ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., не відшкодованою залишилась матеріальна шкода в розмірі 285 033,16 грн. - 49 500,00 грн. = 235 533,16 грн., а також витрати а за виконання експертного висновку - 1 200,00 грн.
Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.
Суд не вбачає правових підстав для стягнення матеріальної шкоди з власника автомобіля - відповідача 2 ОСОБА_4 оскільки в матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували факт того, що між відповідачами були наявні трудові відносини, доказів того, що шкода була надана спільними діями відповідачів чи внаслідок недбалості власника автомобіля.
Отже, невідшкодовану позивачу матеріальну шкоду слід стягнути з винної у її завданні особи - відповідача 1 ОСОБА_2
При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. встановлено наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.
З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст.1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди.
Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до висновку про законність таких вимог позивача.
Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із завданням шкоди майну позивача джерелом підвищеної небезпеки позивач, звичайно, мала переживання, душевні страждання, була змушена звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, що тягло за собою, принаймні, моральні затрати.
Пошкодження автомобіля призвело, безперечно, до змін в організації життя позивача, оскільки остання вимушена була організовувати своє повсякденне життя без автотранспортного засобу, витрачати свій час на звернення та явку до підприємств, установ та органів, що вимагало від неї додаткових зусиль для відновлення звичайного укладу життя.
Порушення прав позивача і зміна режиму життя має між собою причинний зв'язок.
Проте, розмір моральної шкоди, вказаний позивачем - 5 000 грн., не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 500 грн. 00 коп. відповідатиме засадам розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (судовий збір - 2 422,34 грн..).
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 990, 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 33, 38 Закону України "Про страхування", ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 236 733, 16 грн.; суму франшизи в розмірі 500,00 грн.; моральну шкоду в розмірі в сумі 500,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 422, 34 грн., а всього стягнути 240 155,50 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: