АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/8300/14-ц Головуючий в І інстанції: Скорик С.А. Номер провадження 22-ц/791/2188/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Гурові Д.Д.

з участю прокурора: Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Комсомольського району м. Херсона, який діє в інтересах Державної податкової інспекції у м. Херсоні на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 01 січня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 50000 грн. строком на шість місяців. У визначений договором строк ОСОБА_3 грошові кошти не повернула та не передала йому у власність майно, що виступало забезпеченням по договору позики, а саме, товар в асортименті, що зазначений у додатку №1 до договору.

Позивач зазначаючи про те, що відповідно до п.5.1 договору позики майно, зазначене в додатку №1 виступає забезпеченням зобов'язання, просив суд стягнути з відповідача на його користь 50000 грн. і в рахунок забезпечення погашення боргу звернути стягнення на майно, що є предметом застави, згідно додатку №1 до договору.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Судом звернуто стягнення на майно ОСОБА_3, визначене в додатку №1 до договору позики №01-14 від 01.01.2014 року в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі прокурор Комсомольського району м. Херсона, діючий в інтересах Державної податкової інспекції у м. Херсоні, вважає, що судовим рішенням порушено інтереси держави, ненадходженням до бюджету податків і зборів, що сплачуються від продажу (обміну) об'єктів рухомого майна, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не перевірив, чи є відповідачка власником майна на яке звернуто стягнення, а також не врахував, відсутність між сторонами спору, зважаючи на визнання відповідачем позову, а тому звернення до суду не було викликано необхідністю вирішити спір.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей (1046 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1ст.574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до письмового договору позики грошових коштів, укладеного між позикодавцем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_3 01 січня 2014 року, позикодавець надав позичальнику безвідсоткову позику в сумі 50000 грн., строком на шість місяців, а саме до 01.07.2014 року.

Пунктом 5.1 договору визначено, що забезпеченням зобов'язань за цим договором є майно, а саме, товар в асортименті (згідно додатку №1 до цього договору №01-14, який належить позичальнику на праві власності на підставі договорів купівлі - продажу за №1/13 від 20.05.2013 року, за №1/13 від 25.04.2013 року, за №7/09 від 23.04.2009 року).

На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_3 видала власноруч написану письмову розписку, в якій зобов'язалася відповідно до умов договору №01-14 від 01.01.2014 року, в разі неповернення грошових коштів, належне їй на праві власності майно передати у власність ОСОБА_2

Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, факт отримання позичальником грошових коштів, підтверджений укладеним сторонами договором позики, виконання якого забезпечено належним позичальнику майном, а прокурор не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що звернення в рахунок погашення боргу стягнення за рішенням суду на заставлене майно, спричинило порушення інтересів держави, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених судом доказів і нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить і на такі апелянт не посилався при розгляді справи в апеляційному порядку, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Доводи апелянта про те, що укладеним договором позики на виконання, якого за рішенням суду звернуто стягнення на заставне майно, сторони договору ухилилися від сплати податку, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України від 02 жовтня 1992 року №2654-XII "Про заставу" (із змінами та доповненнями) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до п. 153.6 ст. 153 Податкового Кодексу України відчуження об'єкта застави для заставодавця прирівнюється до продажу такого об'єкта у податковий період такого відчуження і ціна продажу/купівлі при цьому визначається за правилами, встановленими відповідними законами, які регулюють відносини застави (іпотеки).

Таким чином, діюче податкове законодавство передбачає виникнення у заставодавця податкового зобов'язання і податкова інспекція має достатньо повноважень для захисту інтересів держави у разі їх порушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмета позову та доводів апеляційної скарги не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського району м. Херсона, який діє в інтересах Державної податкової інспекції у м. Херсоні відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: