Номер провадження: 22-ц/785/7454/15
Головуючий у першій інстанції Курочка В. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 серпня 2015 року про відмову у скасуванні судового наказу від 02 липня 2012 року у справі за заявою Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за електроенергію,-

ВСТАНОВИЛА:

25.06.2012 року ВАТ «Одесаобленерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за електроенергію у сумі 1584,64 грн. та судового збору.

Судовим наказом від 02 липня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Одесаобленерго» в особі його структурного підрозділу Овідіопольського РЕМ заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1584,64 грн. та судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 109,40 грн.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що у належному йому жилому будинку АДРЕСА_2 Овідіопольського району Одеської області він з липня 2007 року до червня 2015 року не проживав, фактично в цей час в будинку мешкав лише його син ОСОБА_3, який користувався електричною енергією, і саме він повинен нести відповідальність перед ВАТ «Одесаобленерго» за спожиту електричну енергію.

Представник Овідіопольського РЕМ проти заяви ОСОБА_2 заперечував, посилаючись на те, що саме ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, а не ОСОБА_3, а також на те, що ОСОБА_2 все ж мешкав у будинку з 2007 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 серпня 2015 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 03 серпня 2015 року та судовий наказ від 02 липня 2015 року - скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням питання на новий розгляд, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у скасуванні судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як власник будинок фактично уклав договір на постачання електроенергії з енергопостачальником і до останнього не звертався з заявою щодо укладення договору на постачання електроенергії з його сином.

Однак висновок суду колегія суддів визнає передчасним.

За змістом ст. ст. 96ч.1п.3, 100 ч.3п.2, 105, 105-1ч.8 п. 2 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; судовий наказ не може бути видано, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право; боржник має право подати заяву про скасування судового наказу, в якій зазначає обставини, що свідчать про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача і посилання на докази; за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» (п.9,13) наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви; наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги; якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг; крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу заявником було додано тільки копію особового рахунку з контрольними обходами, акт заборгованості з зазначенням загальної суми боргу, короткий розрахунок заборгованості за спожиту електроенергію.(а.с.4-12) Договір про надання послуг з постачання електроенергії до заяви про видачу судового наказу додано не було.

Подавши заяву про скасування судового наказу ОСОБА_2 надав суду договір купівлі-продажу будинку від 04.08.1988р., довідку про склад сім'ї, за якою окрім нього у будинку АДРЕСА_2 Овідіопольського району Одеської області зареєстровані також діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.30-32,27) Водночас ним було надано акт від 04.06.2015р. про те, що будинок у напівзруйнованому стані і постачання електроенергії відсутнє.(а.с.26) За поясненням ОСОБА_2, наданим апеляційному суду, його дружина померла. Із наявних у справі доказів визначити, чи був будинок придбаним у шлюбі з померлою дружиною, та чи міг бути успадкованим неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 неможливо. За дослідженими апеляційним судом довідками ОСОБА_2 мешкає за іншою адресою, а саме в АДРЕСА_1 з 2007 року по теперішній час, а в АДРЕСА_3 Овідіопольського району Одеської області не мешкає з 2006 року, відповідно до запису в погосподарській книзі. У зв'язку з наданими довідками ОСОБА_2 факт отримання послуг з постачання електроенергії та обов'язок їх оплачувати заперечує.

Разом з тим, із клопотання ПАТ «Одесаобленерго» поданого до суду першої інстанції вбачається, що суду першої інстанції представником ПАТ були надані: договір про користування електроенергією, довідки, заяви, завдання тощо, яких в матеріалах справи немає, і яким оцінка судом першої інстанції надана не була. А тому висновки суду щодо відсутності підстав для скасування судового наказу колегія суддів визнає передчасними.

Враховуючи зазначене, а також те, що згідно зі ст.309-1 ЦПК України на теперішній час неможливо зробити беззаперечний висновок про те, що між стягувачем та боржником відсутні спірні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Відтак, оскаржену ухвалу суду на підставі ст.312ч.1п.3 ЦПК України слід скасувати, а питання про скасування судового наказу передати на новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303,307,312,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 серпня 2015 року скасувати, а питання про скасування судового наказу передати на новий розгляд суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк