АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шевчук О.П.
Справа № 754/8772/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача 90 000 грн. заборгованості, що є еквівалентом 4 000 доларів США за курсом ПАТ «ІДЕЯ БАНК» станом на 03 червня 2015 року та 16 273,57 грн., що є еквівалентом 723,27 доларів США за курсом ПАТ «ІДЕЯ БАНК» станом на 03 червня 2015 року, 3% річних в розмірі 813,36 грн., що є еквівалентом 36,15 доларів США та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 не виконує умови договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 липня 2014 року, в зв'язку з чим його права підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості.

Також до позовної заяви було додано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 та на будинок, місце розташування яких: АДРЕСА_1, , що належать на праві власності ОСОБА_1 та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами існує спір майнового характеру щодо порушення відповідачем обов'язку по оплаті земельної ділянки площею 0,1247 га, а тому невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року заяву задоволено.

З метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 розташовану в АДРЕСА_1 та будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці, що належать на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись з даною ухвалою представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Вказує, що на момент винесення спірної ухвали вже існував арешт на все майно ОСОБА_1 в тому числі і на вказану земельну ділянку та будинок, а отже висновок суду про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду є неправильним. 02 червня 2015 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві під час виконання виконавчого напису нотаріуса, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу за договором купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу в розмірі 90 000 грн., відповідно до постанови накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в тому числі і на земельну ділянку та будинок.

Крім того, суд не перевірив чи дійсно будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу, оскільки його взагалі не існує, і згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, за вказаною адресою знаходиться лише земельна ділянка без будь-яких будівель та споруд.

Зазначив, що позовна заява взагалі безпідставна а між сторонами реального спору не існує, оскільки відповідач сплачує відповідачу щомісячні платежі по 24 705 грн. 88 коп., однак підвищення курсу долара США призвело до суперечливості умов договору та порушення прав відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, суд виходив з того, що заявник надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття судом заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п.1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є заборгованість, яка на думку позивача виникла через невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24квітня 2014 року, яка знаходиться в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами існує спір про стягнення заборгованості в сумі 107 086,93 грн., то невжиття заходів забезпечення позову, у випаду задоволення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду та призведе до порушення прав позивача.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Ухвалою про забезпечення позову накладено арешт на кілька об'єктів, кожний з яких має значну вартість, а тому на думку судової колегії реалізація одного з яких може задовольнити будь-які вимоги позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції накладаючи арешт на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та на будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці порушив вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України, оскільки вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Доводи апелянта про те, що позовна заява взагалі безпідставна, а між сторонами реального спору не існує не можуть бути оцінені судом апеляційної інстанції на даному етапі, оскільки ці обставини підлягають з'ясуванню під час розгляду справи по суті.

Згідно з п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Оскільки під час винесення ухвали судом не було враховано принципу співмірності, закріпленого ч.3 ст.152 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині накладення арешту на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з постановлення в цій частині нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову про накладення арешту на будинок.

В решті ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині накладення арешту на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу наступного змісту.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 відмовити.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді