Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"26" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні, зазначивши, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 17 грудня 2012 року по 05 лютого 2015 року. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні станом на 13 липня 2015 року в розмірі 9906,75 грн. та по день постановлення рішення з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати 94,35 грн. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги, оскільки ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 03 серпня 2015 року скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Просив також стягнути заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11384,73 грн. 12 жовтня 2015 року позивачем зменшено позовні вимоги, оскільки 09 жовтня 2015 року отримав в касі ОСОБА_2 «Азовелектросталь» суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 11384,73 грн. Просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати за період з 06 лютого 2015 року по 08 жовтня 2015 року на загальну суму 15756,45 грн. Також 23 жовтня 2015 року представником позивача уточнено позовні вимоги, відповідно до яких, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати за період з 06 лютого 2015 року по 08 жовтня 2015 року в розмірі 16869,78 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 Азовелектросталь надав письмові заперечення, в яких позов не визнав, зазначив, що заборгованість підприємства із заробітної плати перед позивачем відсутня, оскільки остаточний розрахунок було проведено 29 вересня 2015 року. Також не визнав розрахунок позивача щодо суми середньоденного заробітку в розмірі 94,35 грн., оскільки згідно довідки головного бухгалтера середньоденний заробіток позивача складає 67,92 грн. При цьому зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 05 лютого 2015 року позивач не працював (цей день у табелі відмічений літерою «П», що є днем відсутності працівника на роботі), а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинен був предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не звертався, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач з 17 грудня 2012 року по 05 лютого 2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

05 лютого 2015р. позивач був звільнений з підприємства у звязку із скороченням штату згідно статті 40 ч.1 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня.

Сторонами визнано, що відповідач ОСОБА_2 «Азовелектросталь» в повному обсязі виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 11384,73 грн. Остаточний розрахунок було проведено 29 вересня 2015 року.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні проведений лише 29 вересня 2015 року.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 05 лютого 2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 05 лютого 2015 року стоїть позначка «П», яка є днем відсутності працівника на роботі. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Отже перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України.

Позивач не надав до суду доказів того, що він звертався із заявою до відповідача про виплату йому суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення із судовим наказом до суду 30 червня 2015 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 30 червня 2015 року по день фактичного розрахунку.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок про розмір середньоденної заробітної плати, який складає 94,35 грн. з наступних підстав.

Не погодившись з наданим позивачем розрахунком, відповідач надав суду довідку №1951 від 21 серпня 2015 року про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, яка складає 67,92 грн.

Вказаний розрахунок перевірений судом та відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р.

За даними представленого відповідачем графіку роботи №3-3 для працюючих в три зміни з робочим днем тривалістю 8 годин на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 30 червня 2015 р. по 29 вересня 2015р. складає 70 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 30 червня 2015 р. по 29 вересня 2015р. складає 4754,40 грн. (70 днів х 67,92 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 4754,40 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 4754,40 грн., з утриманням ОСОБА_2 «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, ІПН 25, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва