АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1618/К/15 інстанції - суддя Ваврушак Н.М.
Категорія № 48 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П,

при секретарі - Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст..197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, компенсації вартості частки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 01.11.2003 року по 24.11.2011 року та у 2003 році за спільні кошти ними було придбано квартиру. Оскільки спір неможливо вирішити у добровільному порядку, уточнивши свої вимоги, просила суд визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1, виділити їй 3/4 частини цієї квартири, віділити відповідачу 1/4 частину вказаної квартири та визнати за відповідачем право власності на всю квартиру, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в сумі 96 959,33 грн.

У березні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя гараж НОМЕР_1 в ряду № 21, розміром 6х3,4 м., розташований в Автогаражному кооперативі «Гірник» за адресою: провулок Варшавський, 46, Жовтневий район, м. Кривий Ріг, придбаний ними під час шлюбу та проданий позивачем ОСОБА_3 без його відома.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, виділено частки у спільному сумісному майні подружжя по 1/2 кожному спірної квартири, визнано за кожним право власності по 1/2 квартири та вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні його зустрічного позову та ухвалення нового рішення про задоволення його зустрічних вимог. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного гаражу у зв'язку з ненаданням сторонами належних доказів щодо права власності на нього, оскільки суд не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_3 у 2008 році внаслідок придбання заначеного гаража, стали членами «Автогаражного кооперативу «Гірник» і цим вже набули право власнсті на нього.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2008 року згідно заяви ОСОБА_6 її було прийнято в члени Автогаражного кооперативу «Гірник» у зв'язку з придбанням гаражу НОМЕР_1 в ряду №21 (а.с.227-а).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_6 присвоєно прізвище - ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно довідки голови Автогаражного кооперативу «Гірник» № 19 від 20.08.2013 року, 02 грудня 2011 року ОСОБА_6 продала гараж НОМЕР_1 в ряду №21, розташований за адресою: провулок Варшавський, 46, Жовтневий район, м. Кривий Ріг, ОСОБА_4 (а. с. 106).

За заявою ОСОБА_6 вона виключена із членів гаражного кооперативу (а.с. 228).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного гаражу спільною сумісною власністю сторін.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду про відмову в задоволенні позову, проте вважає помилковими мотиви, із яких виходив суд при ухваленні судового рішення.

Так, відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» та виходив з того, що право на майно у члена кооперативу виникає з моменту реєстрації цього права відповідно до закону, і судом не може бути прийнято, як належний доказ на підтвердження права власності на спірний гараж, довідку голови кооперативу з приводу того, що ОСОБА_3 продала гараж у 2011 року.

При цьому суд не звернув уваги на те, що стаття 19-1 Закону України «Про кооперацію» введена в дію Законом України №1448-VІ від 04 червня 2009 року, а частина друга цієї статті, яка передбачає виникнення у члена кооперативу права на майно з моменту реєстрації цього права відповідно до закону, введена в дію Законом України № 402-VП від 04 липня 2013 року, у той час як спірний гараж придбано сторонами у квітні 2008 року.

Тобто, судом неправильно застосовані норми матеріального права, проте підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, на думку колегії суддів, відсутні, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності з ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", під час вирішення спорів між подружжям про майно суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 8 роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя.

Як убачається із матеріалів справи, у квітні 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як подружжя, набули право спільної сумісної власності на придбаний спірний гараж.

Згідно з положеннями ст.. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Підстави припинення права власності визначені главою 25 ЦК України. Так, відповідно до ст.346 ЦК право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна.

Судом встановлено, що 02 грудня 2011 року ОСОБА_3 продала гараж НОМЕР_1 в ряду №21, розташований за адресою: провулок Варшавський, 46, Жовтневий район, м. Кривий Ріг, третій особі ОСОБА_4

Таким чином, право спільної сумісної власності сторін припинилось на підставі ст.. 346 ЦК України внаслідок розпорядження спільним майном співвласником ОСОБА_3

Зважаючи на те, що на момент розгляду справи інший співвласник - ОСОБА_1 не заявив будь-яких вимог з приводу недійсності укладеного ОСОБА_3 правочину щодо спірного гаражу або щодо наслідків визнання майна спільним сумісним майном подружжя, підстави для визнання спільним майном подружжя гаражу НОМЕР_1 в ряду № 21, розміром 6х3,4 м., розташованого в Автогаражному кооперативі «Гірник» за адресою: провулок Варшавський, 46, Жовтневий район, м. Кривий Ріг, відсутні.

За таких обставин, колегія суду вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - змінити в частині мотивів відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1

Віповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду в частині задоволення та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, колегія суддів не вдається в обговорення цієї частини судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу редставника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 червня 2015 року змнити в частині мотивів відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І. Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

В.П. Зубакова