У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Острянського В.І.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника заявника ОСОБА_5, представника зацікавленої особи ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_7 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 29 серпня 2009 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 20.08.2009 року у праві № 2560 за позовом ЗАТ „Альфа-Банк" до ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та визнати недійсною третейську угоду, скасувати рішення третейського суду про стягнення з неї боргу. Заявник вважає, що судом не було досліджено дійсність договору поруки та третейського застереження і звертає увагу на те, що договір поруки було підписано особою, повноваження якої не підтверджені відповідною довіреністю, а тому відповідно до положень ч. 4, 5, 7 ст. 12 Закону України „Про третейські суди ", ч. 1 ст. 215, ч. 4 ст. 203 ЦК України третейське застереження є недійсним. Крім того, заявник вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банків в зв'язку з прийняттям Закону України від 03.02.2011 року «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який, на думку заявника, має зворотну дію в часі відповідно до ч.2 ст. 5 ЦК України. Апелянт підкреслює,що третейський розгляд спорів у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності, не є здійсненням правосуддя і слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист прав і інтересів.

У письмових запереченнях ПАТ „Альфа-Банк" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Крім того, заперечує проти поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, а доводи апелянта по суті вважає такими, що не відповідають вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до правил п. 7 ст. 389-4, ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. При проголошенні оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 присутня не була, що вбачається з журналу судового засідання (а.с. 38-39), її копію отримала 28.01.2015 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 48), апеляційна скарга подана до суду 28.01.2015 року, а тому в силу вищевказаних норм та даних обставин строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 не пропущено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 389-5 ЦПК України і ст. 51 Закону України «Про третейські суди», для скасування рішення третейського суду.

Доводи апелянта щодо непідсудності даного спору третейському суду не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про третейські суди», сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно з п. 4.4 договору поруки № SMERS00383/2 від 12.02.2008 року судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором , в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту (а.с. 7 зворот). Можливість укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі передбачена ч.1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди». Підписуючи договір поруки, ОСОБА_7 погодилась з його умовами, в тому числі і про розгляд спорів щодо його виконання та його недійсності у третейському суді, а тому, вимога про застосування пріоритетності права розгляду справи в суді загальної юрисдикції є безпідставною.

Вимога апеляційної скарги про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження також не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Така вимога відсутня у заяві ОСОБА_7 про скасування рішення третейського суду, яка була предметом розгляду у суді першої інстанції. Крім того, вимоги про недійсність правочину або його частини не підлягають розгляду в порядку, визначеному нормами Розділу VII-1 «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів». Справи про недійсність правочинів підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Відповідні вимоги ОСОБА_7 у встановленому законом порядку не заявлялись. Відтак і посилання апелянта на підписання договору поруки не вповноваженою особою не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Щодо непідсудності справи третейському суду з підстав, передбачених Законом України від 03.02.2011 року «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» у зв'язку з тим, що ОСОБА_8 є споживачем банківських послуг, то дана норма не підлягає застосуванню, оскільки була прийнята після постановлення рішення третейського суду від 20.08.2009 року про стягнення боргу. Положення ч. 2 ст. 5 ЦК України апелянт тлумачить невірно. Названий Закон не пом'якшує і не скасовує цивільну відповідальність, а лише змінює підвідомчість справ третейським судам. До того ж, з пунктів 1.2 договорів про надання траншів від 15.02.2008, 26.02.2008 і 27.05.2008 (арк. 11-28 справи третейського суду № 2560), які укладались в межах рамкової угоди між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_8 (арк.11-12 справи № 2560), встановлено, що кредит надавався на неспоживчі потреби, а банк, який звернувся до третейського суду з позовом про стягнення боргу, взагалі не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Додаткові посилання представника заявника на незаконність рішення третейського суду через стягнення суми заборгованості в іноземній валюті без зазначення розрахунків у національній валюті України, а також на те, що суд першої інстанції не врахував забезпечення виконання зобов'язань боржника ОСОБА_8 заставою рухомого майна, визнання ним свого боргу і наміру повністю його погасити, розірвання шлюбу між боржником і поручителем не можуть бути підставою для скасування ухвали суду. Статтею 389-5 ЦПК України і ст. 51 Закону України «Про третейські суди» визначений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду. Цей перелік не містить підстав, на які посилається апелянт в обґрунтування своїх доводів щодо незаконності рішення третейського суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст.312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: