справа № 208/3127/15-ц
№ провадження 2/208/1371/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Гібалюк Т.Я.,

при секретарі Бардадим О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, мотивуючи наступним.

Від спільного проживання з відповідачкою він має дочку ОСОБА_6, 1998р.н., яка проживає разом з матір`ю. Спільне проживання позивача з відповідачкою припинено в 2006 році, проживають вони окремо. ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дочки за його місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, за місцем проживання позивача наявні необхідні умови для проживання дитини. В судовому засідання позивач підтримав свої вимоги, дав пояснення по суті справи.

Відповідачка позов не визнала, в судовому засіданні просить визначити місце проживання дочки ОСОБА_6 з нею та за її місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2. Їх спільна з позивачем дочка ОСОБА_6 проживає з матір`ю, з вересня 2012 року була зарахована та відвідувала НВК ЗШІ «Гармонія», позитивно характеризується, належним чином доглянута, має все необхідне для якісного проживання, харчування, розвитку, що підтверджується висновками служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради.

Згідно висновку про місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4, наданим головою комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету заводської районної у м.Дніпродзержинську ради, вважається недоцільним та безпідставним визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з позивачем.

Суд, заслухав сторони та їх представників, представника служби у справах дітей, свідків, дослідив матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, у разі, якщо батьки проживають окремо, визначається нею самою.

Згідно до ст..12 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., та ратифікованою Постановою Верховної Ради України, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати влсні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з цсіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Судом встановлено, що дочці сторін ОСОБА_4 на час розгляду справи виповнилося чотирнадцять років, вона сама визначила своє місце проживання - з матір`ю ОСОБА_3, про що заявила в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 цієї статті, суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Дослідженням обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, судом встановлено, що і батько, і мати мають умови для утримання, проживання, харчування дочки, її навчання та розвитку, що підтверджено висновками служб у справах дітей за місцем проживання сторін. Мати та батько не зловживають алкогольними напоями, наркотичними засобами. Ставлення батьків до виховання дочки однаково відповідальне. Таким чином, підстав для задоволення позову батька про визначення місця проживання неповнолітньої дочки з ним, суд не знаходить. Доводи позивача про не надання гідних умов відповідачкою, про відсутність в неї доходу, не відповідають свідченням опитаних свідків та свідченнями самої відповідачки, наданими нею документами, долученими до матеріалів справи. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, приведений у коментарі до ст. 161 СК України, проголошує, що дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. У спорі між сторонами про визначення місця проживання неповнолітньої дочкм позивачем не доведено наявність виняткової ситуації, тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 160, 161, 180 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 213-215, ЦПК України суд, -

.вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гібалюк Т. Я.