АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4879/15 Справа: 642/3003/14-ц Категорія: «спадкове право» Головуючий 1 інстанції: Грінчук О.П. Доповідач: Малінська С.М.
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Малінської С.М.,

Суддів Швецової Л.А.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 03 листопада 2013 року помер її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та належала останньому на праві власності. Спадкоємцями першої черги на вказане майно є позивач - дружина померлого, син спадкодавця - ОСОБА_4 та матір спадкодавця - ОСОБА_3 Відповідачі у справі не відмовилися від своїх часток у спадщині на користь позивача, внаслідок чого вона не має можливості успадкувати майно після померлого. Відповідачі не мають права на спадкування у звязку з тим, що ОСОБА_6 був людиною похилого віку, мав інвалідність, хворів і часто потребував фізичної і медичної, а також матеріальної допомоги. Проте, відповідачі ухилялися від надання ОСОБА_6 будь-якого допомоги, відмовлялися від спілкування з ним, на підставі чого позивач просила усунути ОСОБА_3, ОСОБА_4 від права на спадкування та визнати за нею права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове , яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

03 листопада 2013 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є дружина померлого ОСОБА_2, мати померлого ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

При спадкоємстві за законом у першу чергу право на спадкування в рівних частках мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_2 просила усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадкування після померлого ОСОБА_6, оскільки останні ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України, на яку посилалася позивач, дійсно передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при застосуванні правила частини п'ятої статті 1224 ЦК України безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, при вирішенні такої справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте умисно ухилявся від обов'язку щодо її надання, оскільки сам лише факт тривалого не спілкування спадкоємця зі спадкодавцем сам по собі не може бути підставою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В матеріалах справи міститься довідка № 671 від 24 квітня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 дійсно хворів, був інвалідом ІІ групи загального захворювання, його стан був задовільно стабільний, він мав змогу самостійно пересуватися, приймати їжу, у побуті потребував сторонньої допомоги.

З 29 жовтня 2013 року по день смерті 03 листопада 2013 року він знаходився під наглядом фахівців поліклініки з приводу геморагічного інсульту в лівої гемісфері з правобічною геміпілегією, стану після перенесеного ішемічного інсульту в басейні лівої середньої мозкової артерії, гіпертонічної хвороби 3 стадії, ішемічної хвороби серця, дифузного кардіосклерозу. Стан ОСОБА_6 у цей період буд важким, він перебував у ліжку, потребував постійного стороннього догляду.

Судом першої інстанції при розгляді справи були допитані свідки, які підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 надавала матеріальну допомогу на лікування свого сина ОСОБА_6, спілкувалася з ним кожен день, відвідувала його та просила викликати швидку медичну допомогу, коли йому сталося зле у 2013 році.

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що син померлого ОСОБА_4 свідомо та умисно ухилявся від надання допомоги своєму батьку, міг надавати таку допомогу та, що ОСОБА_6 потребував такої допомоги саме від сина , матеріали цивільної справи не містять.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю та безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: