АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3664/15 Справа № 205/6260/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Залімська Н. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ 08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_7 про усунення перешкод в здійсненні права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, та в інтересах її доньки ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення та стягнення з них судових витрат.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В квартирі крім позивача зареєстровані та проживають її донька ОСОБА_2, онука ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживає без реєстрації співмешканець доньки ОСОБА_5

ОСОБА_2 , на праві власності має квартиру АДРЕСА_2, але у травні 2012 року, після розірвання шлюбу без її згоди вселилася до спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 систематично зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, у такому стані причиняла позивачу тілесні ушкодження, погрожувала вбивством, неодноразово проходила курс лікування, та 07.02.2013 року вигнала позивача з квартири.

У зв'язку з тим, що позивач не сплачує комунальні платежі, станом на 01.09.2014 року утворилася заборгованість в сумі 7919 грн.

Позивач хоче розпорядитися своєю власністю, продати квартиру або обміняти на меншу, так як їй необхідні гроші на лікування.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, усунуто перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання їм іншого житлового приміщення. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 77-80/.

З рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 120-124/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, відповідно до ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 6/.

Згідно довідки ЖБК № 189 від 17.10.2014 року в квартирі зареєстровані ОСОБА_3, її донька ОСОБА_2 та онука позивача ОСОБА_4 /а.с. 50/.

Крім того, в квартирі проживає знайомий ОСОБА_2 - ОСОБА_5, що підтверджується актом від 05.02.2015 року /а.с. 100/.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звертається до суду з позовом, та після уточнення позовних вимог просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення на підставі ст. 391 ЦК України та 116 ЖК України, стягнути з відповідачів солідарно понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн. та витрати на правову допомогу /а.с. 2-4, 30-33, 46-49/.

В підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що її донька ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої та наркотичні речовини, через що з 26.05.2012 року по 03.11.2012 року проходила курс лікування, але на шлях виправлення не стала та 21.11.2012 року спричинила їй тілесні ушкодження. 07.02.2013 року вигнала її з квартири та вселила туди свого знайомого ОСОБА_5

На її прохання виселитися з квартири, донька погрожує їй вбивством, через що позивач вимушена була звертатися до Ленінського райвідділу міліції.

Відповідачі позов не визнали, ОСОБА_2 пояснила, що вона зареєстрована в квартирі своїх батьків з 1994 року, під час шлюбу вона мешкала в квартирі чоловіка, а після розірвання шлюбу, у 2005 році, разом з донькою повернулася до матері /а.с. 110, 111/.

У них з матір'ю завжди були хороші стосунки, але 21.11.2012 року її побив брат - ОСОБА_8, причинивши тілесні ушкодження, за що брата було притягнуто до кримінальної відповідальності /а.с. 38, 39, 106-107/.

Після цього мати та брат стали ховатися від працівників міліції та почали обвинувачувати ОСОБА_2 у зловживанні наркотичними засобами та алкоголем. Відповідачів ніколи не визивали з питань неправильної поведінки дома, ніяких бесід не проводили та не попереджували.

Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ від 23.12.2014 року закрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 за відсутності в її діяннях складу кримінального правопорушення /а.с. 101-102/.

Постановою прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 06.01.2015 року цю постанову скасовано, матеріали направлені до СВ Ленінського РВ /а.с. 152-153/.

Крім того, доводи позивача ОСОБА_3 спростовуються довідкою КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» № 0861 від 04.02.2015 року, згідно якої ОСОБА_2 не знаходиться під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога /а.с. 98/.

Також в матеріалах справи знаходиться характеристика видана ОСОБА_2, характеристика зі шкоди на її доньку ОСОБА_4 1999 року народження, які позитивно характеризують ОСОБА_2 /а.с. 96, 97/.

Відповідно до акту обслідування житлово-побутових умов проведеним викладачами шкоди де вчитися неповнолітня ОСОБА_4 сім'я у дитини благополучна, стосунки у сім'ї хороші /а.с. 105/.

Такі ж висновки зроблені центром соціальних служб для сім'ї дітей та молоді від 04.03.2014 року /а.с. 150/.

Статті 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм цих статей власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують, псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справи про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, так як доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття з позивачем у квартирі та їх триваючої антигромадської поведінки суду не надано, а також не надано доказів застосування до них заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року - скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Лаченкова О.В.