Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2463/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Категорія - що виникають із договорів позики, кредиту банківського вкладу
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

22.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_4, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_5, про визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3до ОСОБА_4 про стягнення боргу. З ОСОБА_4 на користь позивачки стягнуто 116 946 грн. 23 коп. боргу за договором позики, 23 389 грн. 24 коп. процентів за користування позикою, 503 грн. 44 коп. витрат на правову допомогу та 1 310 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

У задоволенні зустрічного позовуОСОБА_4, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_5, про визнання договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її позову та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 Посилається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги доводи зустрічного позову. Вважає, що судом неправильно визначено розмір відсотків за договором. Крім того, позивачкою не у повному обсязі сплачено судовий збір за подання позову до суду та судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 рішення суду не оскаржила.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені в порядку, визначеному ст.76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками та копією скарги. В заяві, що надійшла до апеляційного суду, представник ОСОБА_3, ОСОБА_6, просить апеляційну скаргу, яка, на його думку, є безпідставною, залишити без задоволення, а рішення суду без змін, справу розгляну за його відсутності. Відповідачка та її представник причини неявки не повідомили. Ураховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 написала розписку, в і якій зазначила, що вона отримала від ОСОБА_3 5500 доларів під 20 % річних і зобов'язується виплачувати відсотки, на першу вимогу повернути гроші у повному обсязі (а.с.87).

18 грудня 2014 року ОСОБА_3 направила на адресу відповідачки письмову вимогу, в якій просила повернути протягом тридцяти днів з дня пред'явлення вимоги борг у сумі 5 500 доларів США та проценти в розмірі 2 754,52 долари США, що обраховані з дня укладення договору - 18.06.2012 року (а.с.6).

Вимогу про повернення боргу та процентів за користування грошима відповідачки отримала 24 грудня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.88).

У вказаний у вимозі термін ОСОБА_4 борг та проценти за користування позикою позивачці не повернула.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сумка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Доводи представника відповідачки про відсутність в договорі істотних умов спростовуються змістом самої розписки.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що написана ОСОБА_4 розписки є підтвердженням укладення між нею і позивачкою договору позики.

Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом з'ясовано, що позивачка надала у борг ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 5 500 доларів США, а позичальник зобов'язувалася сплати проценти у розмірі 20 % річних за користування позикою.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що відповідачка повинна повернути позивачці борг та проценти за користування позикою.

Із розрахунків, наведених у рішенні, вбачається, що суд стягнув проценти за користування позикою за 1 рік, а не як просила позивачка за весь час користування грошима.

Проте ОСОБА_3 рішення суду в частині стягнення на її користь суми процентів за договором позики не оскаржила.

Суд правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

За приписами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання договору (розписки) недійним відповідачка у позові зазначала, що вона грошові кошти в сумі 5 500 доларів США у позивачки не позичала і таку суму в розписці не писала.

Згідно ст.1051 ЦК України, на яку як на одну із підстав недійсності правочину вказувала відповідачка, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У порушення наведених вимог закону відповідачкою не надано належних та допустимих доказів (ст.ст.58,59 ЦПК України) на підтвердження доводів щодо недійсності правочину.

Спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги щодо неповної сплати позивачкою суми судового збору. За подання позову та заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 сплачено 2 270,88 грн. ( 1310 + 960,88) (а.с.1,28).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вони не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість його рішення.

Ухвалюючи рішення суд правильно встановив характер правовідносин у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді