Справа № 489/3992/14-ц
Номер провадження 2/489/31/15
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» далі-позивач) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В червні 2015 року ПАТ "Укрсиббанк" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту, на умовах якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 31 448,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2015 та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14,50 % річних. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 497,41 доларів США, що еквівалентно 227 171 грн. 07 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 16964,03 дол. США, що еквівалентно 197 653,8 грн., заборгованості за відсотками 1593,09 дол. США, що еквівалентно 18 561,64 грн., пеня за прострочення сплати відсотків 52,80 дол. США., що еквівалентно 615,18 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 887, 49 дол. США, що еквівалентно 10 340,45 грн.

Ухвалою суду від 23.06.2015 замінено позивача ПАТ "Укрсиббанк" правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач отримав кредит в значно меншому розмірі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

25.06.2008 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0,за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2015 та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14,50% річних.Договір підписано відповідачем.

Відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди від 23.03.2009 під № 0, з 25.06.2009 відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу у розмірі 613,00 дол. США (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом від 25.06.2008 за кредитним договором №0 відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по даному кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконує. (а. с. 15-26).

08.08.2014 до суду надійшло клопотання від відповідача, в якому зазначалося, що зазначена сума в кредитному договорі ним не була отримана. Відповідно до довідки ТОВ "Експрес-авто", банк-позивач перерахував до автосалону суму у розмірі 111273,00 грн. Вказував, що фінансові документи про рух залишку грошових коштів з конкретною вказівкою кому і коли видавався цей залишок грошових коштів не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25. 06.2008 була встановлена сума кредитних коштів, які банк зобов'язується видати відповідачеві (31448,00 дол. США), що еквівалентна 152513, 37 грн. 37 коп. Крім того, у розділі 2 вказаного договору сторонами була обумовлена вартість предмета застави (транспортний засіб, марка Skoda, модель Octavia А5, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ легковий комбі-В, номери агрегатів: шасі y6uca41z98b156200, д.н ВЕ5089АМ), яка склала 143090,00 грн.

Зазначений договір засвідчений підписами обох сторін. Це означає, що відповідач на момент підписання договору знав і про розмір наданого йому кредиту, і про вартість автомобіля, з чим погодився і прийняв на себе зобов'язання зі сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом.

Заперечення відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підписуючи кредитний договір, додаткову угоду та сплачуючи щомісячні платежі відповідач не міг не помітити різницю в сумі кредиту. Автомобіль на придбання якого отримано кредит видано відповідачу. Посилання відповідача на те, що у видатковій накладній ТОВ "Експрес-Авто" вартість автомобіля значиться як 111273 грн. не має значення, оскільки автомобіль відповідачем придбано не у ТОВ "Експрес-Авто", а у ТОВ "Автодрім", яке могло встановити свою ціну після придбання автомобіля у ТОВ "Експрес-Авто".

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 2271,71 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, 09.07.1970 р. н., ідент. код НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість станом на 07.05.2014 розмірі 19 497,41 доларів США, що еквівалентно 227 171 грн. 07 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 16964,03 дол. США, що еквівалентно 197 653,8 грн., заборгованості за відсотками 1593,09 дол. США, що еквівалентно 18 561,64 грн., пеня за прострочення сплати відсотків 52,80 дол. США., що еквівалентно 615,18 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 887, 49 дол. США, що еквівалентно 10 340,45 грн. за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.06.2008.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі 2271,71 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв