Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Юровська Г.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання належним її покупцем; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 22 травня 1999 року на Товарній біржі «Арсенал» (далі - ТБ «Арсенал») м. Запоріжжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до умов якого остання продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1, за 20 690 грн, про що продавець склала розписку та передала цю розписку йому. У зазначеній квартирі він зробив ремонт, зареєстрував своє місце проживання, постійно мешкає, своїми коштами сплачує комунальні послуги. В зв'язку з погіршенням стосунків із дружиною та розірванням шлюбу, у травні 2014 року він звернувся до ОСОБА_3 з вимогою переоформити право власності на квартиру на його ім'я, проте, остання відмовилась переоформити квартиру на нього.

ОСОБА_2 просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1, посвідчений 22 травня

1999 року ТБ «Арсенал» м. Запоріжжя частково недійсним в частині покупця ОСОБА_3; визнати його дійсним покупцем квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу

від 22 травня 1999 року.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона з 1999 року є власницею квартири АДРЕСА_1, з нею укладені договори на обслуговування цієї квартири з організаціями, які надають послуги з

електро-, водо-, теплопостачання. Договір купівлі-продажу квартири був укладений на товарній біржі, а тому не був нотаріально посвідчений, але всі умови договору виконані, продавцю ОСОБА_4 були передані гроші, а покупець ОСОБА_3 отримала квартиру у власність.

ОСОБА_3 просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що укладений 22 травня 1999 року на ТБ «Арсенал»

м. Запоріжжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений

22 травня 1999 року на ТБ «Арсенал» м. Запоріжжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартирі АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності.

Суди обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) з урахуванням п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійними», оскільки при укладенні спірного договору купівлі-продажу сторони досягли всіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання належним її покупцем; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Г.В. Юровська