У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Cтупак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 11 травня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5327262, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 381 000 грн, з кінцевим терміном повернення до 11 травня 2017 року.

Вказував, що починаючи з 29 грудня 2008 року відповідач перестав сплачувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, а з 23 березня 2009 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 691 388 грн. 78 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 березня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5327262 від 11 травня 2007 року в загальному розмірі 691 388 грн 78 коп. з якої: заборгованість за сумою кредиту - 323 602 грн 20 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 258630 грн 28 коп., пеня за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором - 50 827 грн 10 коп., штраф за порушення обов'язків, передбачених п. 4.3.2 - 4.3.6 кредитного договору, в розмірі 3810 грн, загальна заборгованість за штрафом за невиконання умов страхування предметів застави - 54 519 грн 20 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено, позов ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5327262 від 11 травня 2007 року в загальному розмірі 486 297 грн 48 коп., яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 266 319,91 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 157 502,12 грн.; пеня за порушення строків сплати суми кредиту - 1 754,88 грн.; пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 2 391,37 грн.; штраф за порушення обов'язків по кредитному договору - 3 810 грн.; штраф за невиконання умов страхування предметів застави - 54 159,20 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ПУМБ» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача лише з 12 грудня 2010 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5327262, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 381 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 11 травня 2017 року.

З 29 грудня 2008 року відповідач перестав сплачувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, а з 23 березня 2009 року - зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 691 388 грн 78 коп.

Також судами встановлено, що з позовом до суду ПАТ «ПУМБ» звернувся у грудні 2013 року.

Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про застосування позовної давності відповідач до винесення рішення судом першої інстанції до суду першої інстанції не звертався.

Відповдіно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у п. 3.5.7 кредитного договору від 11 травня 2007 року укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою ст. 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Разом із тим згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно на це заява сторони у спорі під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності без наявності заяви сторони у спорі, зробленої до винесення судом рішення.

В свою чергу, суд першої інстанції, постановляючи заочне рішення, суттєвим обставинам справи належної оцінки не надав, не перевірив належним чином, чи було позивачем пропущено строк позовної давності, дійшовши передчасного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами були повністю не встановлені, судами було порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Cтупак