Справа № 589/2676/15-ц
Провадження № 2/589/705/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 р. Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючої судді - Стародубцевої Л.О., з участю секретаря судового засідання - Артеменко М.В., прокурора Волкогон В.І., представника позивачки - адвокат Островська Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, третя особа: Шосткинська районна державна адміністрація, орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2015 року до Шосткинського міськрайонного суду звернулась позивачка з вищевказаним позовом та просить суд:

1. Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Ургенч Республіки Узбекистан, батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Шостка, Сумської області.

2. Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Шостка, Сумської області, якими виключити відомості про батька дитини і визначити прізвище по-батькові дитини - ОСОБА_4.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивачка позовні вимоги мотивує тим, що з 11 травня 2005 року вона почала проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем по справі. За час їхніх стосунків позивачка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина - ОСОБА_4. Відповідач був проти народження дитини, не визнавав себе його батьком і тому одразу після народження дитини він покинув їх і пішов проживати до своїх батьків. В зв'язку з цим прізвище дитини було записано як її дівоче - ОСОБА_4, а прізвище по батькові - ОСОБА_4. Запис про батька був зроблений відділом РАЦС виконкомом Воронізької селищної ради зі слів позивачки. Відповідач тривалий час не цікавився ні дитиною, ні його матір'ю, тобто позивачкою.

В 2007 році вони поновили їхні стосунки, почали знов проживати разом однією сім'єю. Позивачка вирішила визнати батьківство відповідача відносно їхньої дитини і 16 травня 2007 року Шосткинським міськрайонним судом було винесено рішення, яким відповідача визнано батьком ОСОБА_4. Однак, під час ухвалення даного рішення відповідач вже не проживав разом з ними, оскільки знову покинув сім'ю. Після винесеного рішення позивачка не поспішала змінювати дитині свідоцтво про народження, бо вважала, що їхні стосунки з відповідачем взагалі припинилися.

На початку 2012 року вони знову поновили їхні стосунки та проживали разом однією сім'єю. Однак через рік позивачка припинила спільне проживання з відповідачем, оскільки відповідач її побив. За фактом побиття, за заявою позивачки, відносно нього було порушено кримінальну справу. Згідно вироку суду його було засуджено до громадських робіт.

В листопаді 2014 року вони знову відновили свої стосунки та проживали разом. Позивачка на утриманні має ще двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, які не є дітьми відповідача.

14 січня 2015 року позивачка змінила дитині свідоцтво про народження, в якому вже батьком дитини був записаний відповідач. За весь час, коли вони з відповідачем проживали разом їхні стосунки не складалися належним чином, відповідач взагалі не дбав про сім'ю, матеріально їх не забезпечував і продовжував вести холостяцький спосіб життя. Тому 03 лютого 2015 року Шосткинським міськрайонним судом за позовом позивачки було ухвалено рішення про стягнення коштів з відповідача в розмірі 400,00 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_4.

17 лютого 2015 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Шостка та Шосткинському районі було зареєстровано шлюб позивачки з відповідачем. За час їхнього спільного проживання відповідач взагалі не приймав на себе сімейних зобов'язань, матеріально сім'ю не утримував, хоча має таку можливість, бо є працездатною особою, працездатного віку, він не зміг стати батьком її дітям, та чоловіком. За цей час позивачці стало відомо про всі недоліки психічного та емоційного стану відповідача, він є неврівноваженою людиною, схильною до насильства. Також стало відомо, що відповідач ніколи не бажав дійсно створити з нею та дітьми сім'ю, бо всі його бажання були направлені лише на отримання посвідки на постійне проживання на території України, бо маючи родинні зв'язки з громадянами України, він зміг би отримати дані документи. Їхні стосунки і стосунки в сім'ї дійшли до того, що відповідач почав погрожувати її життю, і життю її дитини ОСОБА_7. В зв'язку з чим вона почала його боятися і вимушена була у квітні 2015 року звернутись до правоохоронних органів з приводу порушення кримінальної справи. Однак, 29.06.2015 року кримінальне провадження № 0000653 за ч. 1 ст. 129 КК України за фактом висловлювання словесних погроз фізичною розправою на адресу ОСОБА_2, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Син ОСОБА_4 дуже болісно пережив цю ситуацію. Дитина зараз знаходиться в тому віці, коли вже може надавати певну оцінку діям відповідача і останнім часом син все найчастіше прохає зробити так, щоб вони ніколи не бачили відповідача.

Дитячий страх залишає на психоемоційному стані великий слід, і щоб уникнути цього на початку квітня місяця 2015 року вони з відповідачем розійшлися остаточно, тобто почали проживати окремо, припинили ведення спільного господарства. Дитина наполягає не тільки на тому щоб не бачити батька, а навіть на тому, щоб йому повернули його попереднє прізвище по-батькові - ОСОБА_4.

18 травня 2015 року Шосткинським міськрайонним судом було винесено рішення про розірвання між ними шлюбу.

В травні 2015 р. позивачка звернулась до органів опіки та піклування Шосткинської районної державної адміністрації з заявою про розгляд питання щодо невиконання батьківських обов'язків відповідачем. На засідання даної комісії з'явився і відповідач, який підтвердив той факт, що дійсно використовує дитину як засіб улагодити свої питання стосовно проживання на території України. Після вирішення даного питання він довів, що добровільно відмовиться від сина ОСОБА_4. Дана поведінка відповідача була розцінена комісією, як аморальна і прийнято рішення клопотати перед Шосткинським судом про позбавлення батьківських прав відповідача, відносно дитини ОСОБА_4.

З часу народження дитини ОСОБА_4 відповідач добровільно ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до нього: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не займається його вихованням, відповідно не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, взагалі не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти, тобто відповідач свідомо нехтує батьківськими обов'язками, використовуючи дитину лише в своїх корисних цілях.

Позивачка приділяє дитині максимум уваги та турботи, а тому син ОСОБА_4 добре характеризується як за місцем проживання так і за місцем свого виховання, незважаючи на відсутність уваги з боку рідного батька. Всі діти позивачки прописані і проживають разом з матір'ю - позивачкою, де для проживання дітей створені всі належні житлові, санітарно-гігієнічні умови. ОСОБА_4 має всі інші необхідні речі для нормальної життєдіяльності, що підтверджує той факт, що мати належно виконує свої батьківські обов'язки.

Стосовно прізвища по-батькові, зазначає, що син хоча і знаходиться в малому віці, але його бажанням, і проханням є повернення йому попереднього прізвища по-батькові - ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Островська Г.В., вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами.

Зокрема позивачка пояснила, що відповідач взагалі не утримує сина про що свідчить довідка державної виконавчої служби про заборгованість по аліментам з 01.08.2015 року 2 645, 16 грн., а з урахуванням вересня та жовтня 2015 р. заборгованість становить 3 445, 16 грн.

Відповідач до 2014 року був підприємцем, а на даний час працює на продовольчому ринку, але протягом 10 років не надає матеріальної допомоги за винятком 350 грн., які надав у 2013 році на лікування дітей, а саме 200 грн., на її дочку ОСОБА_7 та 150 грн., на свого сина ОСОБА_4, але цих коштів вкрай замало, оскільки лікування дітей коштує набагато більше. Мати відповідача також надавала допомогу, але вкрай мінливу. В 2014 році бабуся, купила онуку-ОСОБА_4 шкільний портфель.

На даний час вона з вересня 2015 року проживає з іншим чоловіком ОСОБА_11, який є їй цивільним чоловіком та піклується про всіх її дітей про що свідчать товарні чеки та бажає усиновити всіх її дітей.

На запитання відповідача про те, чи не буде вона заперечувати щодо спілкування з сином, позивачка відповіла категоричною відмовою, пояснивши, що він є небезпечним, оскільки, як по відношенню до неї так до дітей є агресивним, бив як її та її дітей.

Відповідач ОСОБА_3, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивуючи тим, що він забирав з пологового будинку свого сина, виховував його, допомагав позивачці як матеріально (грошима, ліками, продуктами харчування, дарував подарунки сину), також і морально, дуже любить свого сина і за ради нього під час сумісного проживання погоджувався на різні умови позивачки, аби бачитися зі своїм сином.

Він шанобливо ставився до позивачки та до її 2- х дітей, допомагав справлятися на городі та по господарству та весь час намагався їй догодити.

Також, його мати, а бабуся онука, з народження дуже піклувалася про нього, влаштовувала дні народження, дарувала багато подарунків онуку, забезпечувала ліками під час хвороби, купувала одяг для онука в тому числі й шкільний одяг.

Він працює на продуктовому ринку в м. Шостка і все що заробляв віддавав позивачки. Грошима віддавав по 100 гривень в тиждень, 20 грн. в день, крім цього також надавав продукти харчування.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду з 2007 року він визнаний батьком народженого ОСОБА_4, а також за рішенням цього ж суду він з лютого 2015 року є платником аліментів на сина.

Рішення про батьківство на той час з дружиною, тобто позивачкою, вони прийняли разом.

У зв'язку з тим, що з 2014 року його патент як платника податків закрито за наявністю великих податкових боргів, тому він не займається підприємницькою діяльністю і у нього немає коштів. Він працює на ринку без оформлення трудових відносин, проте отриманих коштів не вистачає навіть на існування, тому він і не платить аліменти.

Позивачка постійно вимагала з нього гроші, вчиняючи при цьому сварки та викликала міліцію.

Позивачка, також постійно ставила йому перепони в спілкуванні з його матір'ю, яка хворіє на гіпертонію, а він має допомагати матері, оскільки крім нього про неї нікому піклуватися. Під час перебування матері в лікарні, позивачка влаштовувала сварки, аби завадити спілкуванню з матір'ю. Звинувачувала його у всіх своїх негараздах та в крадіжці речей з будинку.

Він дійсно забрав комп'ютер, який приніс в сім'ю коли проживав з позивачкою, але у зв'язку з тим, що він не проживає в цій сім'ї, тому вважає, що забрав свої речі.

Під час однієї з таких сварок, яку вчинила позивачка, вона побила його матір, але він з цього приводу в міліцію не звертався.

Під час з'ясування питання щодо лікування його матері, він сказав, що потрібні гроші на її лікування, проте, позивачка вчинила сварку. Під час цієї сварки діти були у школі. Він їй ніяким чином не погрожував, однак позивачка звернулась в міліцію вказуючи на погрози вбивством.

Постійні сварки та звинувачення на його адресу з приводу вимагання грошей, невиконання батьківських обов'язків, призвели до неможливості сумісного проживання та він вирішив покинути її. В лютому 2015 року шлюб між ними розірвано. На даний час він проживає з іншою жінкою в найманій квартирі в м. Шостка.

Рік тому, він приходив в школу до сина на батьківські збори. Проте, син сказав йому, щоб він не приходив до нього, оскільки мати буде на нього кричати та покарає.

Позивачка забороняє йому як спілкуватися з сином будь-яким чином, так і бачитися з ним, погрожуючи міліцією, якщо він приїде до сина. У сина з цього приводу немає мобільного телефону.

Позивачка і після розірвання шлюбу постійно телефонує йому, приходить до нього на робоче місце (ринок), до спортивного майданчику, перестрічає на вулиці та влаштовує сварки, звертається в міліцію звинувачуючи його у невиконанні батьківських обов'язків, крадіжці, вимагає гроші, погрожуючи тим, що він ніколи не побачить сина та депортацією з України.

На опікунській комісії він дійсно говорив, що не зобов'язаний платити аліменти, тому як є громадянином іншої держави та згодний відмовитися від сина, але так, як йому загрожує депортація, то на даний момент, він не хоче, щоб його позбавляли батьківських прав. Він заперечує проти висновку опікунського органу з приводу використання сина на користь своїх інтересів та з цього приводу пояснив. Ці пояснення він дав за вимогою позивачки, сказала йому, щоб він відмовився від сина та сказала дати саме ці пояснення, погрожуючи йому кримінальною справою, міліцією та що він взагалі ніколи не побачить сина та оскільки на той час за заявою позивачки в міліції вже знаходилась кримінальна справа за нібито його погрози вбивством її дочці, яка на той час ще не була закрита, тому він боявся, ще не закритої кримінальної справи та нових безпідставних звернень позивачки до міліції, які тільки призводять до обтяжень його проживання.

Він, не збирається покидати Україну, оскільки проживає і працює в м. Шостка, також в місті проживають його родичі. В Узбекистані він не зареєстрований. На даний час в посольстві вирішується питання щодо отримання нового паспорту, але його видача затримується у зв'язку з тим, за його оформлення необхідно сплатити певні чималі кошти, яких у нього на даний час немає.

В зв'язку з постійними сварками та звинуваченнями позивачки на його адресу, він має намір виїхати зі своєю дружиною з міста Шостка, але заради спілкування з сином він буде йому телефонувати та приїздити на зустрічі з ним. Як тільки він стабілізує своє фінансове становище та у нього будуть гроші він буде сплачувати аліменти. Він не бажає, щоб його сина усиновив інший чоловік.

Три місяці тому у 2015 році він телефонував та приїжджав у смт. Вороніж до позивачки з приводу спілкування з сином, але позивачка сказала, щоб він не приїжджав та сина він не побачить.

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4, 2006р.н., пояснив, що він проживає разом з матір'ю, братом та сестрою. Він навчається в школі в 4 класі. Він знає, що ОСОБА_3, є його рідним батьком. Раніше він хотів проживати разом з батьком та матір'ю. Але зараз він з ним не хоче ні жити ні спілкуватись, і також йому мати не дозволяє спілкуватись з батьком. Батько йому не допомагав робити уроки, бив матір, не дозволяв користуватись комп'ютером за що також давав йому стусанів, мало та рідко давав грошей матері. Йому також майже нічого не купував, крім цукерок та 5 гривень, які давав йому особисто. Батько ходив до інших жінок про це йому говорила матір.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка неповнолітній ОСОБА_8, 2001 р.н., пояснив, що він є сином позивачки, проживає разом з матір'ю, меншим братом та сестрою. Навчається в школі в 9-му класі. Спочатку під час проживання разом з ними вітчима- відповідача по справі, відносини були нормальні, конфліктів не було. Але згодом почали виникати сварки з приводу грошей. На його думку, відповідач є дуже запальним. Вітчим спілкувався з дітьми, але бувало як добре так і не зовсім, говорив «отстань».

Під час сварок вітчим застосовував рукоприкладство, взимку 2015 року він побив матір, конфлікт у них виник зі-за грошей на лікування матері вітчима, він заступився за матір. Мати переживала за своїх дітей, оскільки вітчим погрожував і дітям, меншому брату ОСОБА_4 він надав стусанів та не дозволяв користуватись комп'ютером. Тому мати хотіла виїхати з міста разом з дітьми. Під час сварок вони одразу викликали міліцію. Матеріально вітчим їм допомагав рідко, приносив продукти харчування, мати вітчима також приносила гроші, але невеликі, а також допомагала продуктами харчування. Сварки між матір'ю та вітчимом також виникали з приводу проживання вітчима з його матір'ю, оскільки їхня мати не дозволяла вітчиму проживати з його матір'ю.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, пояснив, що він є 1979 р.н., зареєстрований в Херсонській області. З позивачкою познайомився через Інтернет. Через деякий час вони вирішили проживати разом. Та у вересні 2015 року він разом з двома своїми малолітніми доньками 2 роки та 5 років переїхав до позивачки та в подальшому планує забрати позивачку разом з трьома дітьми до себе додому у Херсонську область та усиновити всіх її дітей.

З матір'ю своїх дітей він розлучений. Раніше він працював приватним підприємцем, але на даний час він патент перевів на свою матір. Їхній бюджет складається з соціальних виплат які він отримує на своїх двох дітей, а також позивачка отримує на своїх дітей соціальну допомогу, а також вони у двох працюють без оформлення трудових відносин. Сумісно ведуть домашнє господарство.

Він допомагає позивачці та її дітям матеріально. Ще будучи в Херсонській області він позивачці перерахував кошти в сумі 5 500 грн., сину ОСОБА_4 13.10.2015 р., та дочці купили взуття на суму 488 грн., та 498 грн., про що надав відповідні чеки. Вони разом зі всіма дітьми їздили на море.

Відповідача він бачить вперше у судовому засіданні. Він не бачив і не чув, щоб відповідач телефонував позивачці.

Прокурор Волкогон В.І., вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, оскільки він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Представник органу опіки та піклування Шосткинської районної державної адміністрації міської ради - начальник служби у справах дітей Захарченко Т.Г., позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач використовує дитину в особистих свої справах, матеріально дитину не утримує і не спілкується з дитиною.

Представник відділу реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області - начальник відділу Шило А.С., проти позбавлення відповідача батьківських прав не заперечує, а заперечує проти другого пункту позовних вимог, а саме проти внесення зміни до актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Шостка, Сумської області, якими виключити відомості про батька дитини і визначити прізвище по-батькові дитини - ОСОБА_4, оскільки це суперечить діючому законодавству.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

З копії паспорту позивачки вбачається, що вона має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, з копії паспорту відповідача вбачається що він є громадянином Узбекистану місце народження Ургенч, паспорт дійсний до 11 липня 2017 року, з копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками якого були записані: мати - ОСОБА_2 та батько ОСОБА_15, з копії повторного свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4, від 14.01.2015 року вбачається, що батьком дитини записаний відповідач по справі - ОСОБА_3, з копії рішення Шосткинського міськрайонного суду від 16.05.2007 року вбачається визнання батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з копії рішення Шосткинського міськрайонного суду від 03.02.2015 року вбачається стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання ОСОБА_4, копія рішення Шосткинського міськрайонного суду від 18.05.2015 року свідчить про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем, з довідки Воронізької селищної ради Шосткинського району вбачається реєстрація та проживання складу сім'ї позивачки разом зі своїми дітьми: ОСОБА_7, 1999 р.н., ОСОБА_4, 2006 р.н., та ОСОБА_8, 2001 р.н., характеристика Воронізької ЗОШ на ОСОБА_4 з якої вбачається позитивна характеристика на дитину, та те, що мати на достатньому рівні займається навчанням і вихованням дитини ОСОБА_4, батько ОСОБА_3, останні 2 роки до школи не з'являється, вихованням та навчанням сина не цікавиться, в ремонті класної кімнати участі не приймає, з довідки депутата селищної ради Побивайла В.В., вбачається, що ОСОБА_3, разом з сином не проживає і не зареєстрований, з висновку Шосткинської районної державної адміністрації від 26.05.2015 року № 01-15/1344 вбачається, що ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав, оскільки він неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не утримує сина та використовує дитину України для досягнення своїх інтересів, нехтуючи інтересами дитини та таким чином хоче уникнути депортації з України.

В судовому засіданні не встановлено фактів, належним чином підтверджених про злісне ухилення відповідача, чи свідомого нехтування ними своїми обов'язками чи винної негативної його поведінки, чи шкідливих звичок по відношенню до неповнолітнього сина, які б вказували про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, як крайньої міри, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Однак, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній проживає з матір'ю забезпечений всім необхідним, відносини в сім'ї добрі, згідно шкільної характеристики навчається добре, дитина розвивається фізично і духовно, щодо здоров'я дитини також негативних наслідків не встановлено.

Судом також встановлено, що сторони з травня 2005 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка. Від спільного проживання позивачка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина - ОСОБА_4. С початку в сім'ї були нормальні відносини про що свідчать ті обставини, що 16 травня 2007 року за позовом позивачки було прийнято рішення Шосткинського міськрайонного суду про визнання батьківства ОСОБА_3, який бажав, щоб його визнали батьком відносно народженого сина - ОСОБА_4.

Потім подружжя деякий час не проживали разом внаслідок непорозуміння між ними з приводу сім'ї, побуту та матеріального забезпечення сім'ї через що між ними виникали сварки. Ці обставини підтверджуються як матеріалами справи так і свідчили в судовому засіданні як сама позивачка так і відповідач та діти.

Через деякий час у сім'ї знову налагодилися відносини та подружжя знову проживали разом про що свідчить реєстрація шлюбу 17 лютого 2015 року. Однак, внаслідок тих же самих вказаних непорозумінь між подружжям відносини вкрай погіршилися та загострилися, що призвело до розірвання шлюбу 18.05.2015 року. В даний час колишнє подружжя проживає окремо один від одного та кожний має свою сім'ю у цивільному шлюбі. Проте між колишнім подружжям продовжують існувати суперечки з приводу матеріального забезпечення їхнього спільного сина.

В судовому засіданні також встановлено, що їхній син спочатку прагнув проживати разом з батьком та матір'ю, однак, внаслідок постійних сімейних сварок з приводу матеріального забезпечення сім'ї та непорозумінь між чоловіком та жінкою негативно відобразилось на психічному стані дитини та ще й призвело до загострення відношення дитини до батька внаслідок впливу матері на сина, яка своє негативне ставлення вклала у свідомість сину.

Як пояснив відповідач, він бажав і надалі прагне зустрічі з сином, але із за непорозумінь з позивачкою, яка категорично відмовляє відповідачу в зустрічі з сином, посилаючись на його агресивний стан.

Ці обставини знайшли своє підтвердження і в судовому засіданні, коли на запитання відповідача до позивачки чи не буде вона ставити перепони в зустрічі з сином, відповіла категоричною відмовою.

Відповідач також зазначив, що син йому сказав, щоб він не приходив до нього, оскільки мати буде його лаяти та покарає, цю обставину також підтвердила й дитина.

Аналізуючи ці обставини, суд вбачає, що зв'язок сина з батьком не відбувався внаслідок неправомірної поведінки обох батьків, в наслідок чого дитину було обмежено рідного батьківського спілкування. Так, позивачка своїми діями фактично не бажала зустрічі сина з батьком, а відповідач в свою чергу зіткнувшись зі складністю спілкування з дитиною не відстоював свої права, тому з часом такі спілкування зійшли на нівець.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не ухиляється від сплати аліментів, які не сплачує, оскільки не має стабільного заробітку внаслідок специфіки трудової діяльності роботи на ринку без оформлення трудових відносин, проте, пояснив, що він має стабілізувати своє матеріальне забезпечення та буде сплачувати аліменти.

Аналізуючи обставини справи у сукупності, суд прийшов до висновку, що хоча в діях відповідача формально убачаються ознаки неналежного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, але ці ознаки не знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з винною протиправною поведінкою батька, враховуючи особи обох батьків та обставини справи.

Тому, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому й не має підстав для задоволення вимог позички пункту другого позову.

Що стосується показів 3-ї особи органу опіки та піклування та наданого ним висновку, то суд вважає, що висновок про позбавлення батьківських прав відповідача зроблений передчасно з підстав викладених судом вище та зазначає наступне.

Постановами Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 зі змінами та доповненнями, якою затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини та від 8 жовтня 2008 р. № 905 «Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей». Цими актами встановлено компетенцію служби у справах дітей як підрозділу, до відання якого належить безпосереднє виконання функцій органу опіки і піклування.

Аналізуючи вказаний висновок суд вважає, що він є недостатньо обґрунтованим, оскільки висновок зроблений поверхово, без повного, всебічного, та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, органи опіки та піклування вирішують спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Під час розв'язання спорів між батьками служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Тому у межах своєї компетенції працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, надання певної допомоги, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Проте, з висновку не вбачається як саме органом вивчалась та чи інша ситуація чи з'ясовувались причини які призвели до тих чи інших наслідків та з яких саме підстав дійшов цього висновку, а констатація голослівних фактів не дає підстав для прийняття виваженого рішення щодо однозначності.

Відповідно до положень ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.

Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства

Згідно зі ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Аналізуючи в суді покази неповнолітнього ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Безспірним залишається той факт, що дитина є найбільш вразливою стороною в будь-яких конфліктних сімейних правовідносинах, що в свою чергу впливає на волевиявлення, а тому в силу певного віку та життєвого досвіду не завжди може повною мірою усвідомлювати свої інтереси, міркування щодо того чи іншого факту. Отже, покази неповнолітнього сформовані не тільки з особистої думки щодо формування власних поглядів на своє життя, а ще негативного впливу матері у бік батька дитини, тому не означає, що дитина реально з врахуванням усіх наслідків позбавлення батьківських прав обдумала свою позицію.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачка під час видалення з залу судового засідання на час допиту її малолітнього сина, незважаючи на зауваження, надала йому короткі наставлення щодо пояснення відносно його батька - відповідача по справі.

Тому, враховуючи ч. 3 ст. 171 СК суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо показів свідка ОСОБА_11, який є співмешканцем позивачки лише з вересня 2015 року, а тому не може свідчити про всі обставини справи колишньої сім'ї позивачки відносно відповідача, та показів неповнолітнього свідка сина позивачки ОСОБА_8, суд вважає, що свідки вислови свою думку формально з особистих міркувань і з їх показів також не вбачається злісного винного ухилення та свідомого нехтування його своїми батьківськими обов'язками.

Щодо посилання позивачки на борг по аліментам, суд зазначає, що ці доводи не містять у собі склад злісного ухилення відповідно до ст. 164 СК України.

Щодо відвідування школи, то оскільки питання щодо такої необхідності, саме присутності батька, не виникало, а тому і ніким не порушувалося і не оспорювалося.

Кримінальна справа на яку посилається позивачка, 17 квітня 2015 року була порушена за фактом висловлювання словесних погроз фізичною розправою на адресу ОСОБА_2, 29 червня 2015 року постановою слідчого СВ Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області закрита у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 ч. 1 КК України. В ході проведення досудового розслідування не було встановлено доказів щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Інших негативних доказів відносно відповідача стосовно його вина, належним чином підтверджених в судовому засіданні не здобуто.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, па які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 164-167, 19, 171 СК України, ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», Пленумом Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3, відділу реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, третя особа: Шосткинська районна державна адміністрація, орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Шостка, Сумської області, якими виключити відомості про батька дитини і визначити прізвище по-батькові дитини - ОСОБА_4.

Судові втрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Сумської області через Шосткинський міськрайсуд шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особам, які не були присутніми під час проголошення рішення суду, протягом цього строку з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

У разі оскарження рішення, якщо воно не було скасованим, воно набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області Л.О.Стародубцева