Справа № 510/652/15-ц Р І Ш Е Н Н Я
13.05.2015 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Памбук Л.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності, -
Відповідач по справі, у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивачі у судове засідання не зявилися, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні:
· Копія договору купівлі-продажу від 26.09.2009 року;
· копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18.12.2014 року;
· копія паспорта ОСОБА_2;
· Копія паспорта ОСОБА_1;
· Копія свідоцтва про право власності №245;
· Копія свідоцтва про право на спадщину за законом №247;
· Копія витягу з державного реєстру речових прав;
· копія технічного паспорту на житловий будинок №12 по вул. Нова, в с. Лиманське, Ренійського району.
Дослідивши надані докази, судом було встановлено такі обставини:
Позивачі звернулися до суду і просять визнати за ними право власності на житловий будинок №12 по вул. Нова в с. Лиманське, Ренійського району, пояснивши, що 26 вересня 2009 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились із ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та від імені своєї матері, ОСОБА_4, про купівлю сусіднього із будинком позивачів, житлового будинку з надвірними спорудами №12 по вул. Нова, в м. Лиманське. В той ж день було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивачі передали відповідачці гроші, а вона передала їм ключі від будинку.
Так як згідно законодавства побідні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На їхню вимогу ОСОБА_3 відповіла, що не може це зробити, так як будинок хоча і належить їй та її матері на праві сумісної власності, однак правовстановлюючі документи вони ще не оформили. Окрім того, на момент укладання договору, позивачка не мала належним чином оформлених повноважень на представництво інтересів своєї матері.
Про існування подібних обставин позивачем нічого відомо не було. Вони, як сусіди відповідачки знали, що власниками цього будинку були позивачка та її матір, із якою вони також обговорювали купівлю їхнього будинку, на що вона повідомила, що не проти продажу позивачам будинку.
Як зясувалось пізніше, на момент продажу позивачам будинку, власниками були відповідачка та її матір.
Виходячи із наданих позивачам документів, що були в наявності відповідачки та ї матері, відповідачка була власницею 1/6 частини будинку, а матір була власницею 4/6 частин будинку, а інша 1/6 частина належала братові позивачки, ОСОБА_5, який помер в 15.01.2012 року. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла матір відповідачки, яка пообіцяла позивачам оформити належним чином спадщину та продовжити оформлення домовленості із позивачами. Однак 02.03.2013 року, матір позивачки померла. Відповідачка не відмовлялась від попередньої домовленості із позивачами так як і її матір пообіцяла оформити спадщину після смерті своєї матері.
Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 18.12.2014 року, було визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/6 частин житлового будинку. Однак, після оформлення правовстановлюючих документів відповідачка передала всі документи на будинок та повідомила позивачів, що не має коштів для подальшого оформлення. Тому на момент укладення договору в 2009 році, відповідачка не була власником усього будинку та не мала належних повноважень від своєї матері на продаж належної їй частини будинку, тому придбане позивачами нерухоме майно було відчужене особою, яка не мала на це права.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до наступних висновків.

Позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Згідно норм ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, а позивачам обєкт нерухомості, яким позивачі на теперішній час користуються.

На підставі ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, позивачі набули права власності на житловий будинок №12 по вул. Нова, в с. Лиманське, Ренійського району, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши його у відповідача, яке він фактично не мав права відчужувати, оскільки ОСОБА_3 не мала належним чином оформлених повноважень на представництво своєї матері.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності на житловий будинок №12 по вул. Нова в с. Лиманське, Ренійського району.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №12 по вул. Нова, в с. Лиманське, Ренійського району, Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: К.В. Сорокін