Провадження № 2/635/691/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Сітбаталової Н.І.

за участі секретаря - Руденко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с. Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними, визнання права власності на ? частину житлового будинку та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати недійсним іпотечний договір укладений 20.07.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 20.07.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 ; визнати за ОСОБА_9 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по пров. Миколаєва, 18-А, с. Логачівка Харківського району Харківської області; витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по пров. Миколаєва, 18-А, с. Логачівка Харківського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_9 зазначила, що перебувала з 1989 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.03.2009 року шлюб розірвано. За час спільного проживання у шлюбі до 1998 року ними було побудовано житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Логачівка, пров. Миколаєва, 18-А.Після припинення шлюбу їй стало відомо, що ОСОБА_5 в 1999 році право власності на цей будинок оформив на себе, а у 2007 році без її згоди подарував будинок своїй матері ОСОБА_2, яка в свою чергу уклала з ОСОБА_3 20.07.2011 року іпотечний договір в забезпечення виконання умов договору позики, предметом якого був вказаний вище житловий будинок. В звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору позики, на підставі вказаного договору іпотеки до ОСОБА_3 перейшло право власності на будинок і яка за договором від 20.07.2012 року продала його ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_10, який діє за довіреністю, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не зявилася.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11, яка діє на підстві ордеру, позовні вимоги не визнали.

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслав заперечення на позов.

Третя особа: ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_11, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнали.

Вислухавши позивача, її представника, відповідача ОСОБА_4, її представника, третю особу ОСОБА_6 та його представника, дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_5 вступили в зареєстрований шлюб 04 березня 1989 року.

(том 1, а.с. 16)

У період зареєстрованого шлюбу та спільного проживання на земельній ділянці власником якої був ОСОБА_5 на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 21.01.1999 року, подружжям збудовано житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Логачівка, пров. Миколаєва, № 18-А.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок ОСОБА_5 отримав 30.04.1999 року.

24.12.2007 року укладено договір дарування на підставі якого ОСОБА_5 без згоди з ОСОБА_9 подарував своїй матері ОСОБА_2 житловий будинок , розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Логачівка, пров. Миколаєва, 18-А.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2009 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було розірвано.

(том 1, а.с. 16)

Справи за позовами ОСОБА_9 неодноразово розглядалися судом першої, апеляційної інстанції та скасовувалися колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки рішення не відповідали вимогам закону.

На даний час, є чинним рішення апеляційного суду Харківської області від 25.07.2012 року в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 24.12.2007 року в ? частині.

Оскільки спірний житловий будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_9, то їх частки у праві їх спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені зазначеним вище рішенням, доказуванню не підлягають.

20.07.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики.

У рахування забезпечення виконання договору позики 27.07.2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір .

Згідно іпотечного договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_13 нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Логачівка, пров. Миколаєва, 18-А.

ОСОБА_2 не виконала умови договору позики, то ОСОБА_3, як іпотекодержатель, набула право власності на предмет іпотеки, що було передбачено п. 4.3 іпотечного договору.

20.07.2012 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_4 житловий будинок № 18-А по пров. Миколаєва у с. Логачівка Харківського району Харківської області. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 за реєстровим № 1642.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі, все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі , наданій послузі , - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки вказаним вище рішенням апеляційного суду визнано недійсним договір дарування будинку в ? частині, у ОСОБА_2 не виникло право власності на весь спірний будинок, вона не мала права розпоряджатися ним в цілому, в тому числі , передавати його в іпотеку.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Суд вважає, що є всі підстави для визнання недійсним іпотечного договору від 20.07.2011 року.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсним іпотечного договору , договір купівлі-продажу від 20.07.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також необхідно визнати недійсним. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_3 не перейшло право власності на ? частину спірного будинку, а у ОСОБА_9 виникло право власності на вказану частину житлового будинку, від якої вона не відмовляється.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, не визначення або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що у ОСОБА_9 виникло право власності на ? частину спірного житлового будинку , суд вважає визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Логачівка, пров. Миколаєва, 18-А.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) , власник має право витребувати це майно від набувача в тому випадку, якщо майно загублено власником, було викрадено у власника, вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_9 чиняться перешкоди у користуванні своєю власністю , їй відмовлено в проведені державної реєстрації її права власності, витребувати на користь останньої з володіння ОСОБА_4 ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями.

На підставі вищенаведеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_9 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3,10,11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 15, 203, 216, 388, 392, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним іпотечний договір укладений 20 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 894.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 18-А по пров. Миколаєва в с. Логачівка Харківського району Харківської області, який укладений 20 липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий № 1672.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по пров. Миколаєва, 18-А, с. Логачівка Харківського району Харківської області.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по пров. Миколаєва, 18-А, с. Логачівка Харківського району Харківської області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особам, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.І. Сітбаталова