Справа № 2/489/3203/2015
У Х В А Л А

22 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевської Н.А. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно у позовній заяві ОСОБА_1 просила суд про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення магазину літ. А-5 загальною площею 66,9 кв.м., огорожу № 1, замощення літ. І, що розташовані по пр. Миру,22 у м. Миколаєві, заборонивши усі види угод, які повязані з відчуженням.

Відповідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, вид забезпечення має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, згідно з п. 1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних засобів.

Як вбачається з позову, обґрунтовуючи свою вимоги про забезпечення позову, позивачка посилається на те, що із засобів масової інформації їй стало відомо про те, що відповідачка виставила на продаж спірне нерухоме майно, на яке позивачка і просить накласти арешт.

Проте, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які вона посилається, а саме, що позивачами зазначені нежитлові приміщення дійсно продаються, наприклад, є відповідні оголошення у паперових засобах масової інформації або на спеціалізованих інтернет-сайтах, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи викладено, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 229, 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 Василівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення зазначених недоліків пять днів з дня отримання позивачкою копії ухвали.

У цей строк позивачці ОСОБА_1 необхідно надати до суду відомості, що свідчать про намір відповідачів відчужити спірне нерухоме майно.

У разі не виконання вимог ухвали в установлений судом строк заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Спінчевська