Справа № 309/3199/15-ц
Провадження № 2/309/1405/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

при секретарі судового засідання Плиска Т.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання договору дарування будинку АДРЕСА_1, в м. Хуст, укладеного 16.12.2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - недійсним. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 16.12.2004 року між відповідачем та його батьком ОСОБА_6 укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1, в м. Хуст, Закарпатської області, який належав останньому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу за № 1996 від 04.04.1990 року, виданого Хустською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 17, запис №3207. Договором дарування було передбачено істотну умову, за якої відповідач був зобов'язаний надати право позивачці та її чоловіку ОСОБА_6 на довічне користування дарунком. Також позивачка в позовній заяві зазначила, що ОСОБА_6 був її чоловіком, з яким вона з 1970 року проживала у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік позивачки ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1. Позивачка зазначає, що її чоловік підписуючи договір дарування, вважав що укладає договір довічного утримання, оскільки за віком та станом здоров'я вони з чоловіком потребували догляду, а відповідач як їх син запропонував свої послуги по забезпеченню їх харчуванням, утриманням житлового будинку та присадибної ділянки в належному стані при умові передачі йому у власність належного позивачці та її чоловіку житлового будинку. Про те, що між чоловіком позивачки та відповідачем було укладено договір дарування а не договір довічного утримання позивачка дізналася в літку 2015 року, коли її відносини з сином погіршилися та він перестав навідувати позивачку та повідомив що має намір реалізувати даний будинок. Позивачка просить визнати договір дарування недійсним, оскільки її чоловік помилився щодо природи правочину та мав на меті укладання договору довічного утримання. Даний договір не відповідав внутрішній волі ОСОБА_6, який в силу похилого віку і стану здоров'я мав наметі відчуження на користь відповідача будинку, який був його єдиним житлом, лише за умови довічного утримання та переходу права розпорядження нерухомим майном до відповідача лише після смерті позивачки та її чоловіка. На даний час позивачка мешкає в даному будинку та самостійно сплачує за нього комунальні послуги.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав обставини позову не заперечив проти його задоволення.

Третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове пояснення в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що оспорюваний договір був укладений та посвідчений ним з врахуванням вимог сторін. Просив справу розглядати без його участі.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході судового розгляду в судовому засіданні встановлено, що 16.12.2004 року між відповідачем та його батьком ОСОБА_6 укладено договір дарування будинку АДРЕСА_1, в м. Хуст, Закарпатської області, який належав останньому на праві приватної власності. Пунктом 10 договору дарування було передбачено істотну умову, за якої відповідач був зобов'язаний надати право позивачці ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_6 на довічне користування дарунком. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік позивачки ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1. Однак позивачка зазначає, що її чоловік підписуючи договір дарування, вважав що укладає договір довічного утримання, оскільки за віком та станом здоров'я вони з чоловіком потребували догляду, а відповідач як їх син запропонував свої послуги по забезпеченню їх харчуванням, утриманням житлового будинку та присадибної ділянки в належному стані при умові передачі йому у власність належного позивачці та її чоловіку житлового будинку. Даний договір не відповідав внутрішній волі ОСОБА_6, який в силу похилого віку і стану здоров'я мав наметі відчуження на користь відповідача будинку, який був його єдиним житлом, лише за умови довічного утримання та переходу права розпорядження нерухомим майном до відповідача лише після смерті позивачки та її чоловіка. На даний час позивачка мешкає в даному будинку та самостійно сплачує за нього комунальні послуги.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч.3 ст. 203 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Оцінивши в сукупності встановлені по справі докази, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, так як в продовж судового розгляду представник позивача навів суду докази на підставі яких можна зробити висновок про обґрунтованість та доведеність його позовних вимог. А тому, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України наведені обставини є безумовними підставами для визнання недійсним договору дарування укладеного 16.12.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Відповідно до платіжного доручення від 27.08.2015 року позивачем при подачі до суду сплачено судовий збір в розмірі 243,60 гривень, які позивач просив стягнути з відповідача як судові витрати. А тому, відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України дана вимога також підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.203, 215, 229, 717 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 209, 215,ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку який знаходиться за адресою м. Хуст, АДРЕСА_1 Закарпатської області, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 16.12.2004 року, зареєстрований в реєстрі № 2335.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 судові витрати по справі, в розмірі 243,60 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Кемінь В.Д.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.