У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і припинення права власності на іпотечне майно за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і відповідачем укладені договір про надання споживчого кредиту на суму 60 тис. доларів США на строк до 30 листопада 2027 року зі сплатою 11,30% річних, а також іпотечний договір, згідно якого відповідач, у забезпечення виконання зобов'язання, передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана ним на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2006 року.

08 грудня 2011 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, допустив заборгованість зі сплати кредиту, процентів та комісії, позивач, уточнивши позовні вимоги, з підстав ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просив у рахунок виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту між банком та відповідачем звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі банку права власності на вказане нерухоме майно й припинити право власності відповідача на цю квартиру.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 травня 2014 року позов задоволено. У рахунок виконання зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 521 174 грн. 30 коп. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 листопада 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, а саме: на квартиру № 97 загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 42 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно на підставі іпотечного договору від 30 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_3 на квартиру № 97 загальною площею 58,0 кв.м, житловою площею 42 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Вирішено питання судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що внаслідок невиконання боржником основного зобов'язання виникла кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру № 97, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» договір між сторонами щодо визнання права власності на предмет іпотеки відсутній, застереження про це у договорі іпотеки не міститься, тому немає правових підстав для задоволення позову.

Такий висновок апеляційного суду не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення не відповідає.

Судом установлено, що 30 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту на суму 60 тис. доларів США на строк до 30 листопада 2029 року, зі сплатою 11,30% річних за користування кредитом (а. с. 14-23).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між цими ж сторонами 30 листопада 2006 року укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2006 року (а. с. 31-34).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 521 174 грн. 30 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 44 663 доларів США 69 центів, що за курсом НБУ складає 356 996 грн. 88 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 20 540 доларів США 15 центів, що за курсом НБУ складає 164 177 грн. 42 коп. (а. с. 38).

У п. 4.2 договору іпотеки сторонами визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перелічених в даному положенні договору способів: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержалеля.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст.33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Проте згідно з п. 5.3 Договору у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя, як способу задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться у п. п. 5.1 та 5.2 Договору іпотеки.

У п. 5.1 Договору зазначено, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У матеріалах справи є повідомлення-вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки надіслана банком відповідачу, із змісту якої убачається, що за порушення боржником зобов'язань банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття майна у власність або шляхом продажу та укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (а. с. 50-51).

Тобто п. 5.3 Договору визначено, що право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання боржником вищевказаного повідомлення. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є наявність указаного застереження.

Апеляційний суд виходив із того, що розділ 4 іпотечного договору не містить застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При цьому суд не звернув уваги на зміст розділу 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» та не перевірив, чи були додержані умови, передбачені пунктами зазначеного розділу договору.

За таких обставин необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір між сторонами щодо визнання права власності на предмет іпотеки відсутній, застереження про це у договорі іпотеки не міститься, та відмова в позові з цих підстав.

Оскільки рішення апеляційного суду у справі ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, а відповідно неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко