Дата документу 12.03.2015
Провадження № 2/334/466/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого-судді Нікітенко Н.П., при секретарі Сагайдак Г.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила , що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 133/Д від 23 грудня 2005 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, 23/100 частини квартири № 17, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, буд. 36. належала її батькові - ОСОБА_4.

Інші 77/100 частини квартири належать відповідачам - ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 134/Д від 23 грудня 2005 року, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради.

11 січня 2014 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 283784 від 12 січня 2014 року.

За життя батько залишив заповіт, згідно з яким усе належне йому майно на день смерті заповідав їй - ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У встановлений закон термін вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на підставі якого було відкрито спадкову справу, але отримати свідоцтво про спадщину вона не змогла так як у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

У зв'язку зі вказаною обставиною їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1494/02-31 від 16.10.2014 року, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримали вимоги у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились , про день та час слухання справи повідомлялись належним чином та через засоби масової інформації , заперечень або заяв про розгляд справи в їх відсутності до суду не надали.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2014 року помер батько позивача, ОСОБА_4.

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 283784 від 12.01.2014 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 133/Д, ОСОБА_4 належить 23/100 квартири АДРЕСА_1 .

Все належне йому майно ОСОБА_4 заповів доньці-Папікян І.М., що підтверджується заповітом , який зареєстровано в реєстрі за № 4650 від 11.09.2012 року.

У встановлений законом термін позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Оформити спадщину після смерті батька позивач у позасудовому порядку не має можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу, що підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю у позивачки відсутній , про що свідчить постанова приватного нотаріуса ОСОБА_7 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.10.2014 року за № 1494/02-31..

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на 23/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК , ст.ст. 1216-1218,1223,1261-1265, 1268,1296-1298, України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 23/100 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 11.01.2014 року .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Нікітенко Н. П.