Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/691/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_7 постійно мешкав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Спадкоємцем першої черги є ОСОБА_3, з якою ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі на час смерті. Матір спадкодавця (ОСОБА_8) є рідною сестрою позивача, тому вона як тітка ОСОБА_7 є спадкоємцем третьої черги. Заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори подали позивач (тітка спадкодавця) та ОСОБА_3 (дружина спадкодавця).

Позивач вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, тому звернулась до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3 В ході розгляду зазначеної цивільної справи їй стало відомо про існування заповіту, посвідченого 16.07.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого вищевказану квартиру ОСОБА_7 заповів ОСОБА_3 Наявність заповіту унеможливлює розгляд по суті заявленого нею позову.

ОСОБА_4 вважає, що заповіт від 16.07.2012 року має бути визнаний нікчемним з наступних підстав.

Так, заповіт складений не заповідачем ОСОБА_7, а нотаріусом ОСОБА_5, заповіт не підписаний заповідачем ОСОБА_7, замість ОСОБА_7 його підписала невідома їй особа - ОСОБА_6, у присутності нотаріуса та за відсутності свідків.

На час складання заповіту ОСОБА_7 був дієздатною особою, не мав хвороби правої руки, яка б перешкоджала йому підписати заповіт, був освіченою людиною, вмів писати та читати, він міг писати та розписуватись як правою так і лівою рукою. Вказане свідчить, що ОСОБА_7 спроможний був самостійно скласти заповіт і самостійно його підписати, та не було потреби іншій особі підписувати заповіт.

Згідно тексту заповіту, нотаріус склала його о 16.50 год. та посвідчила о 16.50 год., тобто нотаріус одразу після складання заповіту в ту ж хвилину посвідчила його. А за умови виконання нотаріусом вимог закону щодо процедури та порядку підписання заповіту з моменту закінчення складання заповіту до моменту вчинення дій щодо посвідчення його нотаріусом мало пройти не менше 20 хвилин, і нотаріус не могла фізично посвідчити заповіт раніш ніж о 17.10 год.

В заповіті на першій сторінці вказано, що ОСОБА_7 прочитав заповіт у присутності нотаріуса, а на другій сторінці - прочитав заповіт у присутності ОСОБА_6 Це свідчить, що нотаріус за відсутності події - прочитання заповіту заповідачем, записала в заповіті недостовірну інформацію та, при цьому, заплуталась при визначенні кола присутніх осіб.

Однак, зазначення в заповіті часу вчинення конкретних подій, зроблене нотаріусом, свідчить, що складений нотаріусом заповіт ОСОБА_7 взагалі не читав і не мав фізичної можливості його прочитати до посвідчення заповіту нотаріусом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати нікчемним заповіт від 16.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, за змістом якого ОСОБА_7 заповідає ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано нікчемним заповіт від 16.07.2012 року від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 1207.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 365,40 грн.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. Стосовно доводів позивача, що заповіт складений та посвідчений одночасно о 16.50 год., що є порушенням, то суд підставно визнав такі доводи неспроможними, оскільки всі дії по посвідченню заповіту є однією процесуальною дією.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд зазначив, що за життя ОСОБА_7 страждав на ряд захворювань, проте, в жодному медичному документі не вказано на наявність у ОСОБА_7 хвороби верхніх кінцівок, зокрема правої руки. Нотаріус при посвідченні правочину не переконалася у наявності у ОСОБА_7 хвороби, не з'ясувала є ця хвороба тривалою чи тимчасовою, а лише обмежилася з'ясуванням чи може він написати речення та розписатися у заповіті. Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що при складанні заповіту та його підписанні була порушена процедура, а саме: заповідач ОСОБА_7 не виявляв своєї волі, щоб заповіт був підписаний за нього третьою особою, не звертався до ОСОБА_6 та не надавав їй таких доручень, не читав його уголос та не мав хвороби правої руки, яка позбавляла б його можливості самостійно підписати заповіт.

Проте, погодитись з такими висновками суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов їх без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо, висновки суду ґрунтуються на припущеннях. До того ж, пояснення підписанта заповіту ОСОБА_6 та нотаріуса ОСОБА_5 у суді першої інстанції викладені у рішенні суду неповно та спотворено.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1ст. 1234 ЦК України).

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

За приписами п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України "Про нотаріат", в редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту, під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Зміст коментованої статті передбачає три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст. 1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст. 1252 ЦК.

Аналіз вказаних норм позволяє зробити висновок, що заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб.

Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2003 року (а.с. 8-9).

ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 14.03.2008р., прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_7, дружини - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 46).

Позивач є рідною тіткою спадкодавця, яка має намір одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. З відповідним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду, справа перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 15, 16, 43, 44, 45).

За життя ОСОБА_7 була первинно встановлена 3 група інвалідності 03.06.2009р., повторно - 03.06.2010р., що вбачається з копій виписок із акта огляду МСЕК (а.с. 95, 96).

Друга група інвалідності безстроково встановлена ОСОБА_7 15.06.2011р., діагноз МСЕК: інтоксикаційна енцефалопатія з вираженим вестибуло-атактичним синдромом та вираженою зміною особистості (а.с. 97).

Як вбачається з відповіді на запит суду головного лікаря КУ "Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9", ОСОБА_7 у період 2009-2013р.р. перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 22.04.2009р. по 05.05.2009р., з 16.04.2010р. по 23.04.2010р., з 06.04.2011р. по 15.04.2011р., з 08.11.2012р. по 19.11.2012р. (а.с. 72).

З копії виписного епікризу з історії хвороби № 1260 за період знаходження ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні з 06.04.2011р. по 15.04.2011р. вбачається, що йому встановлено діагноз: "Интоксикационная энцифалопатия, выраженный мозжечково-атактический синдром со снижением когнетивных функций, изменением личности. Интоксикационная полинейропатия с преимущественным поражением нижних конечностей. Церебральный атеросклероз ІІІ ст., САГ" (а.с. 75).

З копії заповіту від 16.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, видно, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 У зв'язку з хворобою правої руки заповідача ОСОБА_7 на особисте прохання заповідача і в його присутності після прочитання ним особисто тексту заповіту вголос, а також в присутності нотаріуса, текст заповіту підписала ОСОБА_6. Заповіт посвідчено о 16 годині 50 хвилин, записано зі слів ОСОБА_7 та зареєстровано у реєстрі за № 1207. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 16.07.2012 року о 17.14 год. (а.с. 104, 105).

Як пояснила у судовому засіданні 11.09.2014р. суду першої інстанції підписант заповіту ОСОБА_6, вона знала заповідача ОСОБА_7 з 2008 року. В день посвідчення заповіту вона була запрошена до нотаріуса, остання встановила її особу за паспортом громадянина України. ОСОБА_7 погано ходив, у нього тремтіли руки, у зв'язку з чим він не міг власноручно підписати заповіт. Заповідач вголос чітко прочитав заповіт, читав він заповіт довго, приблизно 15 хвилин, із-за того, що в нього сильно тремтіли руки дав доручення на підписання нею, ОСОБА_6, заповіту. Потім у присутності ОСОБА_7 та в присутності нотаріуса вона підписала заповіт, перед підписанням вона також читала заповіт.

Нотаріус ОСОБА_5 у судовому засіданні 11.11.2014р. суду першої інстанції пояснила, що заповідач ОСОБА_7 особисто не міг підписати заповіт, тому була запрошена підписант ОСОБА_6, яка за дорученням заповідача у присутності останнього та в її (нотаріуса) присутності підписала заповіт. Про особу підписанта їй стало відомо від заповідача.

Таким чином, оспорюваний заповіт складений без порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Так, форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний іншою особою в присутності заповідача. Заповідачу роз'яснено зміст статей 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України. У зв'язку з хворобою заповідача та за його дорученням і в його присутності, після прочитання заповіту даний правочин у присутності заповідача підписано ОСОБА_6, що відповідає ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Посилання позивача як на підставу для визнання заповіту нікчемним на відсутність свідків є помилковими, оскільки жодної із вище перелічених у ст. 1253 ЦК України підстав для залучення свідків при посвідченні заповіту не було. Так, заповідач не виявив бажання щоб його заповіт був посвідчений при свідках, не було встановлено неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт, посвідчення оспорюваного заповіту не здійснювалося посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст. 1252 ЦК України.

Також, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов помилкового висновку, що нотаріус при посвідченні заповіту повинна була переконатися у наявності у ОСОБА_7 хвороби, з'ясувати є ця хвороба тривалою чи тимчасовою. Здійснення вказаний дій нотаріусом при посвідченні заповіту не вимагає ні ЦК України, ні Закон України "Про нотаріат", ні Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Врахувавши вищевказані обставини та вимоги Закону, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки її доводи про те, що оспорюваний заповіт є нікчемним не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з одночасним ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання заповіту нікчемним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: