Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Антиповій Л.О.,

при секретарі Філімоновій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "Провідна") звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь страхового відшкодування в сумі 17898,07 грн. в порядку регресу, які було виплачено страхувальнику за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю ОСОБА_1, що є предметом позовних вимог.

Представник позивача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" - Дмітрієв Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, додатково пояснив, що дійсно внаслідок порушення правил дорожнього руху України, 05.11.2011 року о 14 годині 00 хвилин, по вулиці Прирічній в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля „Шевроле", державний номерний знак НОМЕР_2. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача було застраховано у ТДВ СК "Альфа-Гарант", яку відповідач належним чином повідомив про настання страхового випадку. Разом з тим, представник відповідача заперечує проти сплати на користь позивача в порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 17898,07 грн., недоплаченої страховиком ТДВ СК "Альфа-Гарант", оскільки встановлена позивачем сума страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, що, на думку представника відповідача, свідчить про відсутність спірних правовідносин між відповідачем та позивачем.

Представник третьої особи ТДВ СК "Альфа-Гарант" в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення представника позивача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" - Дмітрієва Р.І., представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Судом встановлено, що 05.11.2011 року о 12 годині 00 хвилин, на вул. Прирічній, 17 у м. Києві, старожуков Г.А., керуючи автомобілем „Шевроле", державний номерний знак НОМЕР_2, не стежив за зміною обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом державний номерний знак НОМЕР_4, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем "Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до пошкодження всіх транспортних засобів.

За постановою Оболонського районного суду міста Києва від 01 грудня 2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. в дохід держави. (а.с. 9)

Відповідно до частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, автомобіль "Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1 було застраховано в ПрАТ "СК "Провідна".

07.11.2011 року ОСОБА_5.звернулася до ПрАТ "СК "Провідна" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно висновку Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження, складає 25864,13 грн.

В ході проведення ремонту автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, було виявлено додаткові пошкодження, що підтверджується листом від СТО ТОВ "АвтоАльянс Київ" від 15.12.2011 року, в зв'язку з чим було складено рахунок №03841, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту додатково складає 14828,84 грн.

З метою визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, було складено актуалізований звіт про оцінку вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, складає 33247,62 грн.

Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(в редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ч. 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. (ч. 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України)

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1, як страхувальник за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0353029, з дотриманням вимог статті 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повідомив страховика ТДВ СК "Альфа-Гарант" про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 05.11.2011 року, оскільки такий факт визнано сторонами в судовому засіданні, тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Відповідно до п. 38.2.3. ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідно до статті 27 Закону України „Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, відповідно до вищенаведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

21.10.2013 року ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" звернулось із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу), відповідно до якої заявник просить страховика ТДВ СК "Альфа-Гарант", якою забезпечено цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1, виплатити в порядку регресу суму страхового відшкодування, яка становить вартість відновлюваного ремонту автомобіля „Ніссан", державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 34028,31 грн.

Згідно положення статті 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством

На підставі статті 29 вищезазначеного Закону ТДВ СК "Альфа-Гарант" прийнято рішення про здійснення на користь ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" виплати страхового відшкодування у розмірі 16130,24 грн.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу суми невиплаченого страховиком ТДВ СК "Альфа-Гарант" страхового відшкодування у розмірі 17898,07 грн., ураховуючи, що позивачем на користь потерпілого виплачено страхове відшкодування у розмірі 34028,31 грн., в той час як страховиком ТДВ СК "Альфа-Гарант" в порядку регресу сплачено на користь позивача лише 16130,24 грн., тому позивач вважає, що недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 17898,07 грн. підлягає стягненню з відповідача, що є предметом позовних вимог.

Разом з тим, згідно роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпезпеки", відповідно статті 21 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.03.2013 року № 4, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 Цивільного кодексу України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та дане положення кореспондується із статтею 1194 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється в межах страхової суми, а страхова сума - це максимальний можливий розмір виплати по страхуванню (ст. 9 Закону України "Про страхування"), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавала шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги доводи та заперечення сторін, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, щодо неправомірності пред'явлення вимог позивача ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" до відповідача ОСОБА_1 про виплату в порядку регресу на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 17898,07 грн., яка становить різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем на користь потерпілого, визначену позивачем як повна вартість відновлюваного ремонту автомобіля страхувальника у розмірі 34028,31 грн., та сумою страхового відшкодування, сплаченою в порядку регресу на користь позивача страховиком ТДВ СК "Альфа-Гарант" у розмірі 16130,24 грн., оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, та судом встановлено, що відповідачем, як страхувальником за полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, виконано вимоги статті 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо письмового надання страховику ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія", з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, та судом ураховано відсутність у матеріалах справи доказів на надання відповідачем згоди на відшкодування завданої потерпілому шкоди, що, відповідно, свідчить про покладення обов'язку такого відшкодування на страховика ТДВ СК "Альфа-Гарант" у межах передбаченого договором страхування ліміту страхового відшкодування, тобто максимально можливого розміру виплати по страхуванню. Тому, ураховуючи, що виплачена позивачем на користь потерпілого сума страхового відшкодування у розмірі не перевищує ліміт відповідальності страховика ТДВ СК "Альфа-Гарант", відсутні підстави для відшкодування відповідачем в порядку регресу не доплаченої страховиком суми страхового відшкодування у розмірі 18898,07 грн.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпезпеки", непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", про відшкодування шкоди в порядку регресу є таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 257, 267,993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 27 Закону України „Про страхування", ст.ст. 33, 35, 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпезпеки" від 01.03.2013 року № 4, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. „Про судове рішення у цивільній справі", ст.ст.10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: