Справа № 495/719/15-ц
Ухвала

про скасування заочного рішення

02 березня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача по справі ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 02 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Як на підставу для задоволення заяви посилається на те, що рішення було ухвалено у його відсутності, оскільки він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, копію заочного рішення відповідач не отримував та із його текстом ознайомився лише 16 січня 2015 року, у зв'язку із чим просить поновити йому строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Відсутність відповідача у судовому засданні позбавила його права надавати докази та пояснення, що призвело до ухвалення передчасного та необгрунтованого рішення.

Так, судом не були враховані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, що підтверджується наступним.

Вказаним заочним рішенням було стягнено солідарно заборгованість з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/2-0-1/07-382 від 20.07.2007 року у загальній сумі 235 818,32 дол. США (еквівалент у гривні 1 883 646,02 грн.) та заборгованість за кредитним договором 010/2-0-1/07-383 від 20.07.2007 року у загальній сумі 224 530, 07 дол. США (еквівалент у гривні 1 793 478,84 грн.), а також звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31.07.2007 р. № 2021 нерухоме майно: будівлі, загальною площею 851,3 кв.м., що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Паркова, 6-а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 010/2-0-1/07-382 від 20.07.2007 року у загальній сумі 235 818,32 дол. США (еквівалент у гривні 1 883 646,02 грн.) та за кредитним договором 010/2-0-1/07-383 від 20.07.2007 року у загальній сумі 224 530, 07 дол. США (еквівалент у гривні 1 793 478,84 грн.).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено:

При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом при ухваленні заочного рішення від 02.07.2012 року цього не враховано, у звязку із чим неправомірно визначено відповідача ОСОБА_1, як солідарного відповідача та визначено відповідальність ОСОБА_1 не в межах вартості іпотеки, а у межах загальної заборгованості позичальника.

У розділі «Звернення стягнення на майно, передане в іпотеку чи в заставу» Лист Верховного Суду / Судової палати у цивільних справах Верховного Суду / від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки)» зазначено:

При вирішенні спорів даної категорії принциповим вважається встановлення судом факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, лише за умови якого суд й має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до частини 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку".

Отже, у випадках, коли з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена статтею 35 Закону України "Про іпотеку" банком іпотекодавцю та/або боржнику не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні може бути відмовлено. Тобто недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

В оскаржуваному заочному рішенні Білгород-Дністровського міськрайнного суду відсутні підтвердження того, що судом зясовувались вищевикладені обставини.

У цьому ж розділі Листа Верховного Суду / Судової палати у цивільних справах Верховного Суду / від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки)» зазначено:

Є випадки вирішення справ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором. Убачається, що суд фактично здійснив стягнення в подвійному розмірі.

Правильним вбачається, що у такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості має зазначатись у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, судом прийнято рішення на підставі матеріалів і доказів наданих лише позивачем, що призвело, до неповного зясування обставин та прийняття рішення, яке не ґрунтується на вимогах Закону.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 вимоги заяви про перегляд заочного рішення підтримав.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду не з'явилися.

Представник АТ "ОСОБА_2 Аваль" у судовому засіданні проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечував з підстав, зазначених в письмових запереченнях.

Вивчивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи за №2-4092/11, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст.232 ч.1 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що докази про те, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відсутні, крім того підпис в поштовому повідомленні про отримання відповідачем копії заочного рішення не належить йому, що є підставою для поновлення відповідачу строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. ТТакож, суд приходить до висновку, що докази на які посилається відповідач, як на підставу для скасування заочного рішення мають істотне значення для правильного вирішення справи. ож, суд

У відповідності до п.2 ч.3 ст.231 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище, зважаючи на те, що цивільне процесуальне законодавство закріплює юридичну сукупність, за наявності всіх елементів якої заочне рішення підлягає скасуванню, суд вважає, що є всі підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2012 року по справі за позовом ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_2 Аваль»до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати і призначити справу до розгляду в загальному порядку на 25 березня 2015 року о 10 годині 00 хвилин у залі судових зассідань №1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: