Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 310/9398/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Парій О.В.
№ провадження
22-ц/778/5404/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бердянська міська рада про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою.

Позивач зазначала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,0330 га. Земельна ділянка також перебуває у її приватній власності. Сусідами є відповідач та треті особи. Треті особи не порушують її права власника земельної ділянки. Відповідач чинить перешкоди у користуванні та володінні належною їй земельною ділянкою - захватив частину земельної ділянки зі сторони узбережжя Азовського моря з лінійними розмірами 2,17 м х 5,73м. площею 12,43 кв. м. в бік домоволодіння АДРЕСА_1, здійснює через неї заїзд та проїзд автомобілем, завозить рибальський човен. Також позивач вказувала, що відповідач самовільно, без її дозволу, використовує земельну ділянку як парковку для транспортних засобів, залишаючи їх на її земельній ділянці, та не допускає її на вказану частину земельної ділянки. На пропозиції вирішити спір мирно, відповідач категорично відмовляється звільнити належну їй земельну ділянку, не демонтує металеві ворота самостійно, перешкоджає їй знести вказані ворота, перешкоджає у встановлені паркану по лінії належної їй земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1 протяжністю 2,17м, (замість металевих воріт № 3), вздовж земельної ділянки АДРЕСА_1 (від моря в глибину подвір'я) довжиною 5,73 м, та довжиною 2,17 м від цього кута в сторону земельної ділянки АДРЕСА_2-а, тобто неповний прямокутник розмірами 2,17м.х 5,73м.х 2,17м. Позивач також зазначала, що для припинення проникнення відповідача на іншу частину належної їй земельної ділянки вона вимушена була по лінії воріт № 3 встановити тимчасові споруди: навіс та вбиральню-душ. Після усунення перешкод в користуванні вказаною частиною земельної ділянки нею буде здійснено знесення навісу і вбиральні-душу та встановлено паркан по лінії виділеної їй у власність земельної ділянки зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1.

Посилаючись на ці обставини, просила усунути їй перешкоди у володінні та користуванні належною на праві приватної власності земельною ділянкою АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача не чинити позивачу перешкоди у знесенні металевих воріт № 3 та встановлення замість них паркану довжиною 2,17 м, не чинити перешкод у встановленні нею паркану зі сторони узбережжя Азовського моря довжиною 5,73м. по межі із земельною ділянкою АДРЕСА_1, а також встановленню паркану довжиною 2,17 м від лінії межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 в м. Бердянськ в сторону земельної ділянки по АДРЕСА_2

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у знесенні металевих воріт, визначених на технічному плані за № 3 в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 та встановленні замість них паркану довжиною 2 метри 17 сантиметрів.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у встановленні паркану довжиною 5 метрів 73 сантиметри вздовж межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у встановленні паркану довжиною 2 метри 17 сантиметрів від лінії межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 в м. Бердянськ до земельної ділянки АДРЕСА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 103, 152, 153 Земельного Кодексу України якими визначені: зміст добросусідства; способи захисту прав на земельну ділянку; гарантії права власності на земельну ділянку.

Задовольнивши позов, суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 доведені обставини щодо порушення її прав власника земельної ділянки з боку сусіда - ОСОБА_2, який фактично користується частиною її земельної ділянки, розташованої вздовж узбережжя моря.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суду не надано доказів стосовно встановлення ним воріт, паркану, а також відсутні докази, що він чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою та що він захватив частину земельної ділянки вздовж моря.

Ці доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді.

Судом встановлено, що згідно рішення Бердянського міськрайонного суду від 09 лютого 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виділ частки, визнання права власності (справа № 2-4358/11) ОСОБА_3 виділено в натурі зі спільної часткової власності в рахунок належної їй 1/6 частки кімнату № 3 загальною площею 12, 2 кв. м, кухню № 4 площею 8, 4 кв. м з житлового будинку «М», літні кухні «У, Г, Х1», 1/2 частину будівлі літнього типу «Т», 1/2 частину надбудови «Д», що розташовані на земельній ділянці площею 0, 0330 га. по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на цілий окремий об'єкт нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0330 га. за адресою: АДРЕСА_1, м. Бердянськ, Запорізька область та складається з кімнати № 3 загальною площею 12, 2 кв. м, кухні № 4 загальною площею 8, 4 кв. м з житлового будинку «М», літніх кухонь «У, Г, Х1», 1/2 частини будівлі літнього типу «Т», 1/2 частини надбудови «Д». Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 з іншої сторони, на домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 15-17).

Згодом вищевказаному нерухомому майну, яке перебуває у власності ОСОБА_3 були визначено окрему поштову адресу - АДРЕСА_2 (за розпорядженням міського голови від 07.05.2012 року № 233-р (а. с. 107).

Тобто, ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Бердянської міської ради 18 липня 2012 року та витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 18 липня 2012 року № 37117562. В свідоцтві про право власності зазначено опис об'єкту: житловий будинок «А», літні кухні «Г, В, Е», будівля літнього типу «Б», навіс «Ж», душі-вбиральні «З, И», надбудова «Д», та споруди: два балкона до «Д», сходи до «Д», хвіртки № 1 та № 4, ворота № 2 та № 3, замощення І, паркан № 5. Також за ОСОБА_3 оформлено право власності на земельну ділянку площею 0,330га., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується рішенням Бердянської міської ради від 31 січня 2013 року № 42, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданим Реєстраційною службою Бердянського МРУЮ Запорізької області від 23 листопада 2013 року, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 20-23).

З матеріалів Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: : АДРЕСА_2, складеного ПП "УКРЗЕМ", видно, що в цій документації визначено конфігурацію та межі земельної ділянки площею 0,033 га., розташованої за даною адресою. На схемі земельної ділянки визначено розміри: від точки 143 до точки 145 2.17 м., від точки 145 до точки 144 5.73 м., від точки 144 до точки 153 2.00 м., від точки 153 до точки 115 1.00 м. (а. с. 24-29; 80-81).

В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 (станом на 30.05.2012 року), вказано, що загальна площа земельної ділянки - 330 кв.м., на плані земельної ділянки зазначені ворота під № 2 та № 3. Ворота № 3 розташовані в тій частині земельної ділянки, яка найближча до узбережжя моря, що також підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями (а. с. 12-13; 144-145).

В засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 була допитана в якості свідка. З її пояснень вбачається, що спірні ворота встановлені давно. Ворота перешкоджають користуватися належною їй частиною земельної ділянки. Приїздили працівники з землеустрою та встановлювали межові знаки - колишки, проте відповідач їх витащив.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що спірні ворота стоять на території земельної ділянки ОСОБА_3 Ці ворота було встановлено ще до поділу земельної ділянки. Після поділу ОСОБА_3 встановила в іншому місці ворота для в'їзду до своєї земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_2 свої ворота не прибирає, а самостійно знімати ці ворота вони не намагалися, оскільки не бажають скандалів.

Зі змісту статті 103 ЗК України вбачається, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до положень статті 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно частини 3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

При апеляційному розгляді справи колегія суддів бере до уваги не тільки свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які були допитані в суді першої інстанції в якості свідків, а також виходить з того, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_3 у володінні та користуванні частиною належної їй земельної ділянки, а саме: у знесенні металевих воріт, визначених на технічному плані за № 3 в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 та встановленні замість них паркану довжиною 2 метри 17 сантиметрів; у встановленні паркану довжиною 5 метрів 73 сантиметри вздовж межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у встановленні паркану довжиною 2 метри 17 сантиметрів від лінії межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 в м. Бердянськ до земельної ділянки АДРЕСА_2.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення свідків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності та обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_3, а тому рішення, яким задоволено її позовні вимоги відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Із апеляційної скарги вбачається, що інші доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення, а тому судова колегія вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: