Справа №: 343/876/15-ц
Провадження №: 2/0343/449/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить постановити рішення, яким скасувати наказ № 61 від 31.03.2015 року про звільнення його з роботи; поновити його на роботі сторожем апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу Івано-Франківської обласної клінічної лікарні з 01.04.2015 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі наказу № 112 від 18.10.2004 року він був прийнятий на роботу до відповідача Івано-Франківської обласної клінічної лікарні сторожем апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу. Відповідно до наказу № 61 від 31.03.2015 року його звільнили з роботи у зв?язку прогулами без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Вказаний наказ вважає незаконним, таким, що підлягає скасуванню, а він - поновленню на роботі. З наказу № 56-о від 31.03.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення на сторожа ОСОБА_2 вбачається, що він нібито, самовільно порушив графік обліку робочого часу, виходив на зміни і самовільно перебував на чергуванні на центральному пості, про що свідчить рапорт заступника головного лікаря з економічних питань. від 03.03.2015 року Вказано також те, що він був відсутній на роботі згідно графіка обліку робочого часу протягом трьох робочих днів, а саме 25.03.2015, 26.03.2015 та 27.03.2015 року. Однак графік робочого часу він не порушував. 24.03.2015 року він узгодив з головним лікарем роботу на центральній ОКЛ замість тимчасово відсутнього сторожа, який перебував на лікарняному.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити.

Представник відповідача позову не визнав, подав суду заперечення, в якому виклав обставини, на які він посилається як на підставу заперечення позовних вимог.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Зокрема, позовна вимога в частині скасування наказу про звільнення позивача з роботи не підлягає до задоволення, з урахуванням наступних обставин.

П.4 ст. 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин є однією з підстав для розірвання трудового договору з ініціативи власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються районними (міськими) судами чи комісіями по трудових спорах.

Згідно ст..147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до ст..149 цього ж закону до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу № 112 від 18.10.2004 року позивач був прийнятий на роботу до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні сторожем апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу.

Наказом № 61 від 31.03.2015 року по Івано-Франківській обласній клінічній лікарні ОСОБА_1 було звільнено з посади сторожа апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин на підставі наказу № 56-о від 31.03.2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Відповідно до наказу № 181-о від 15.12.2014 року по Івано-Франківській обласній клінічній лікарні «Про зміну істотних умов праці» в зв?язку зі зміною охорони лікарні було вирішено попередити всіх сторожів про зміну істотних умов праці та провести зміни через два місяці після попередження.

Зі вказаним попередженням позивача було ознайомлено 17.12.2014 року.

19.03.2015 року позивачем було подано письмову заяву на ім?я головного лікаря в якій він не заперечив щодо переводу його працювати за строковим трудовим договором на посаду сторожа апарату управління та господарського обслуговування персоналу.

Згідно графіку обліку робочого часу за березень 2015 року позивач повинен був працювати 25.03.2015 року, 26.03.2015 року, 27.03.2015 року по вісім годин.

Однак у вказані робочі дні позивач був відсутній на робочому місці протягом робочого дня, що підтверджується рапортами заступника головного лікаря ОСОБА_3 та відповідними актами комісій.

Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення про причини прогулу про що його повідомлялось через поштові повідомлення та неодноразовими виходами комісій за місцем його проживання, однак останній був відсутній.

Як вбачається з подання № 642/а від 27.03.2015 року відповідач звернувся до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної клінічної лікарні з поданням «Про отримання згоди на звільнення сторожа апарату управління та господарсько-обслуговуючого персоналу ОСОБА_1І.».

31.03.2015 року профспілковий комітет первинної профспілкової організації Івано-Франківської обласної клінічної лікарні надав згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт порушення позивачем трудової дисципліни, звільнення останнього проведено з дотриманням норм законодавства про працю України, а тому наказ про його звільнення є правомірним та не підлягає до скасування.

Відмовляючи позивачу в задоволенні первісної позовної вимоги, суд вважає, що і позовні вимоги в частині поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки в ході розгляду справи не встановлено факту неправомірності звільнення позивача з роботи.

На підставі ст..ст. 40, 147, 149, 221 Кодексу законів про працю України, керуючись ст..ст. 208, 209, 2013, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави 487,20 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні підчас проголошення судового рішення можуть оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на протязі десяти днів з часу отримання копії цього рішення.

Суддя

«Повний тест рішення суду виготовлено 20 жовтня 2015 року. Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи»

Суддя