Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8393/15-ц
провадження 2/369/3532/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними , -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 12 грудня 2014 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої також увійшли земельна ділянка та садовий будинок №58 в с/т «Нивка». Ним, як батьком померлого, подана заява про прийняття спадщини. При оформленні спадкових прав, йому стало відомо, що 15 жовтня 2014 року ОСОБА_7 видав довіреність на імя ОСОБА_3, в тому числі і на розпорядження земельною ділянкою та садовим будинком №58 в с/т «Нивка». На підставі даної довіреності відповідачка ОСОБА_3 27 травня 2015 року уклала договори купівлі-продажу нерухомого майна з ОСОБА_2 Вказав, що дані договори є недійсними, оскільки укладені вже після смерті його власника ОСОБА_7 та на підставі довіреності, яка відповідно була вже припинена. Про смерть ОСОБА_7 відповідачка ОСОБА_3 знала, оскільки була присутня на його похоронах. Укладені договори є незаконними та порушують його права як спадкоємця майна померлого.

Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0509га, яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», кадастровий номер :04:017:0025, укладений 27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1267, номер запису про право власності 9820375, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24; визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку №58, що знаходиться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», укладений 27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1264, номер запису про право власності 9820269, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах та обставинах, вказаних в позовній заяві. Суду пояснив, що спадкоємці у встановленому порядку звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Протягом даного строку всі кредитора спадкодавця звертались до нотаріальної контори з відповідними заявами. Будь-яких доказів щодо передачі та отримання померлим ОСОБА_7 коштів відповідачі не надали. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 подала суду письмові заперечення. Суду пояснила, що між нею та померлим були дуже дружні та довірливі відносини. Неодноразово вони давали в борг кошти один одному без будь-яких розписок. Останній раз померлому терміново знадобились кошти, але в неї не було такої суми. Тому на її прохання кошти надав ОСОБА_2 Про смерть ОСОБА_7 вона не казала. Оскільки кошти померлий не повернув та в неї знаходились оригінали правовстановлюючих документів на майно, тому вона запропонувала ОСОБА_2 укласти договори купівлі-продажу. Укладаючи оспорювані договори, вона хотіла відвернути негативні наслідки, повязані з поверненням спадкоємцями отриманих в борг коштів. Просила відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечували, подали письмові заперечення. Суду пояснили, що до нього звернулась ОСОБА_3 з проханням надати в борг кошти для свого гарного знайомого. Кошти він надав, і у якості забезпечення померлий надав довіреність ОСОБА_3 та правовстановлюючі документи на спірне майно. Самого померлого бачив кілька разів за життя. Кошти він передавав ОСОБА_3 У погоджений строк кошти не були повернуті, але про смерть йому ніхто не повідомив. За пропозицією ОСОБА_3 він уклав договір купівлі-продажу майна. Вважає, що укладеними договорами були відвернуті негативні наслідки, тому договори відповідають вимогам закону. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що вона як донька померлого звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Від нотаріуса стало відомо про укладені договори. Вважає дані договори недійсними, бо укладені після смерті батька. Всі кредитори спадкодавця звертались до нотаріальної контори з відповідними заявами. Просила суд задоволити позов.

У судове засідання ОСОБА_5 не зявилась. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримала.

У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не зявилась. Подала суду письмові пояснення та просила слухати справу в її відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 237 ЦПК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За ст.ст. 238, 245 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_7 видав довіреність на імя ОСОБА_3, якою уповноважував бути представником з питань оформлення необхідних документів, в подальшому розпорядження (купівля-продажу, оренда, міна, позичка, іпотека, в разі потреби вступати майновим поручителем фізичних чи юридичних осіб) на будь-яких умовах на розсуд представника, земельної ділянки та садовим будинком №58, що знаходяться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка».

Довіреність видана терміном на десять років і дійсна до 15 жовтня 2024 року.

Відповідно до ст. 1000, 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

15 жовтня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір доручення. За даним договором довіритель доручає, а повірений вчиняти від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, а саме представляти його інтереси з питань користування чи розпорядження (купівля-продаж, обмін, міна, оренда, іпотека, а також виступати майновим поручителем за будь-яку фізичну або юридичну особу) земельною ділянкою та садовим будинком, що знаходяться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка».

Строк дії договору становить 10 років і діє до 15 жовтня 2024 року. Даний договір може бути припинений відповідно до ч.1, ч.2 ст. 651 ЦК України та з урахуванням ст.1008 ЦК України.

12 грудня 2014 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БК №320346, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві.

З матеріалів справи встановлено, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини звернулись: 22 грудня 2014 року батько ОСОБА_1, 29 грудня 2014 року донька ОСОБА_6, 13 січня 2015 року дружина ОСОБА_5.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки.

Позивач ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 спадкове майно прийняли так як, протягом шестимісячного строку подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_7 на праві власності належали земельна ділянка та садовий будинок №58, які знаходяться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №098241, виданого 28 березня 2007 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САВ №358245, виданого 18 вересня 2007 року виконавчим комітетом Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

За ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Строк довіреності, виданої в порядку передоручення, не може перевищувати строку основної довіреності, на підставі якої вона видана. Довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

Відповідно до ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність; припинення юридичної особи, якій видана довіреність; смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності: смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків;

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного.

Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Якщо повірений діє як підприємець, сторона, яка відмовляється від договору, має повідомити другу сторону про відмову від договору не пізніш як за один місяць до його припинення, якщо триваліший строк не встановлений договором.

Наслідки припинення договору доручення встановлені в ст. 1009 ЦК України якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення.

Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

Відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0509га, яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», кадастровий номер :04:017:0025, укладений 27 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1267, номер запису про право власності 9820375, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24.

27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу садового будинку №58, що знаходиться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1264, номер запису про право власності 9820269, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

З пояснень сторін встановлено, що після смерті ОСОБА_7 до спадкоємців щодо повернення боргу ОСОБА_2 зверталась ОСОБА_3, до нотаріуса відповідачі не звертались. Оригінал довіреності ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 не повернула.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в порядку ст. 1281 ЦК України звернулись кредитори спадкодавця: 16 лютого 2015 року ОСОБА_9, 14 травня 2015 року ОСОБА_10, 15 травня 2015 року ОСОБА_11

Оскільки оспорювані договори вчинені після смерті довірителя, тобто після припинення довіреності та договору доручення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_2 щодо необхідності вчинення даних правочинів для відвернення більш тяжких наслідків або для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків, суд до уваги не бере, оскільки належні та допустимі докази цим обставинам суду подані не були. Крім того, пояснення щодо можливого нарахування процентів, пені, тощо, є теоретичним розрахунками відповідачів та не підтверджені належними документами, дані обставини не можуть бути підтверджені лише поясненнями сторін. Наявність боргових зобовязань померлого є підставою для звернення в установленому законом порядку та строки до нотаріуса і предявити вимоги до спадкоємців померлого, а не вчинення договорів про відчуження майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0509га, яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», кадастровий номер :04:017:0025, укладений 27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1267, номер запису про право власності 9820375, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку №58, що знаходиться на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, садівниче товариство «Нивка», укладений 27 травня 2015 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв представник ОСОБА_3, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер в реєстрі 1264, номер запису про право власності 9820269, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 24.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич