Справа № 541/1582/15-ц
Провадження №2/541/772/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 вересня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В. М.,

при секретарі Борисенко М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю та розподіл майна подружжя, третя особа орган опіки та піклування Миргородської міської ради Полтавської області

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з 11 вересня 2001 року він разом з відповідачкою проживав однією сімєю та вів спільний побут у кімнаті 215 гуртожитку м. Миргород, по вулиці Ігнатенка, 6.

На початку спільного життя сторін відповідачка змінила своє дівоче прізвище, на прізвище позивача.

В період їх спільного проживання 14 червня 2004 року народилася дитина - ОСОБА_3, яка з часу народження проживала разом зі своїми батьками позивачем та відповідачкою за вищевказаною адресою.

Сторони весь цей час працювали, вели спільний побут, відпочивали, турбувались одне про одного, про дитину, жили разом як повноцінна сімя, придбавали майно, продукти харчування тощо. З 2012 по 2015 рік відповідачка не працювала і лише нещодавно влаштувалась на роботу.

Під час проживання однією сімєю, відповідачкою 30.12.2009 року було отримано свідоцтво на право власності на кімнату в гуртожитку, в якій проживають сторони вже більше 14 років, а саме кімнату № 215 по вул. Ігнатенка, 6 у місті Миргород.

З квітня цього року між подружжям почали виникати суперечки, оскільки дружина вважала, що чоловік не приділяє їй належної уваги в звязку з чим в сімї почали виникати сварки, та непорозуміння. В наслідок чого 21 червня 2015 року позивач був вимушений забрати свої особисті речі та покинути спільне помешкання, віддавши ключі від вхідних дверей відповідачці.

За таких обставин подружнє життя надалі неможливе, тому позивач вимушений звертатися до суду з цим позовом з метою встановлення факту спільного проживання однією сімєю його та ОСОБА_2 та розподілу майна нажитого в період проживання однією сімєю (громадянського шлюбу).

Враховуючи, що в період шлюбу подружжям було набуто кімнату № 215 по вул. Ігнатенка, 6 у місті Миргород, побутова техніка, меблі та інші речі просив встановити факт спільного проживання однією сімєю з відповідачкою з 11 вересня 2001 року по 09 травня 2015 року. Визнати спільною сумісною власністю подружжя кімнату № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кімнати № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області та розподілити реально рухоме майно нажите в період шлюбу виходячи з положень ст. 60,69,74 СК України.

В підготовчій частині судового засідання позивач ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги, заявивши, що він не має наміру проводити розподіл рухомого майна.

В ході судового розгляду підтримуючи позовні вимоги частково, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові, встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 вересня 2001 року до 09 травня 2015 року.

Визнати за ним право власності на 1/2 частину кімнати № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області, залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 цієї кімнати, оскільки вказана кімната набута відповідачкою в період шлюбу 30.12.2009 року, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що насправді вони спільно з позивачем проживають однією сімєю з 2001 року. 14 червня 2004 року у них народилася дочка ОСОБА_4, батьком якої є позивач, який після народження дитини визнав батьківство. В період спільного проживання вона змінила прізвище на прізвище ОСОБА_2. На даний час сімя розпалася і позивач не проживає разом з нею та дочкою.

Кімната № 215 в гуртожитку по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області була надана їй та її бабусі до створення сімї з позивачем. Весь період спільного проживання вони проживали в вищевказаній кімнаті. В 2009 році вона приватизувала вказану кімнату. Про те що вона приватизувала кімнату лише на своє імя позивачу було добре відомо. На момент приватизації ОСОБА_1 не був зареєстрований в цій кімнаті. В 2010 році на підставі договору найму позивач був зареєстрований у спірній кімнаті. Оскільки кімната була надана їй та її бабусі до часу вселення в неї позивача вважала, що вимоги про визнання кімнати власністю подружжя та її розподіл задоволені бути не можуть, тому в цій частині і просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Миргородської міської ради Полтавської області вважав що позов в частині розподілу кімнати задоволений бути не може, оскільки таке рішення ні яким чином не сприяє захисту прав неповнолітньої дитини позивача та відповідачки. Більше того, оскільки позивачу відомо про порушення інтересів малолітньої дитини в ході приватизації спірної кімнати він як законний представник має право на звернення до суду з метою захисту інтересів неповнолітньої дочки.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач є його рідним братом, який разом з відповідачкою проживають як подружжя з 2001 чи 2002 року в гуртожитку. Від цього шлюбу у них народилася дочка. У брата це другий шлюб. Коли він розірвав перший шлюб йому невідомо.

Заслухавши сторони, свідка дослідивши докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 3 СК України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою , поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1. ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.04.2009 року установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 до 14 квітня 2009 року(а.с.67).

14 червня 2004 року у позивача ОСОБА_1 та відповідачки народилася дочка ОСОБА_7 (а.с.23).

30 грудня 2009 року ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності набула внаслідок приватизації, права власності на кімнату №215 у гуртожитку за адресою місто Миргород вулиця І. Ігнатенка,6 (а.с.7).

Судом, виходячи з наданих суду доказів: фотографій (а.с.16-22), відеозаписів сімейних свят (а.с.39), пояснень свідка, пояснень сторін встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2001 року проживали спільно, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки, в тому числі і щодо виховання дочки ОСОБА_4. Однак позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 до 14 квітня 2009 року, тому суд вважає що заявлені позовні вимоги щодо періоду перебування в фактичних шлюбних відносинах необхідно задовольнити частково, незважаючи на визнання в цій частині позову відповідачем, встановивши факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 квітня 2009 року до 09 травня 2015 року.

Під час проживання однією сімєю позивача та відповідачки, останньою 30.12.2009 року в ході приватизації набуто кімнату №215 у місті Миргород по вул. Ігнатенка, 6, яка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на час її набуття у власність житло набуте з зазначених підстав не було віднесене до особистої приватної власності дружини, чоловіка відповідно до положень ст.57 СК України, яка діяла в редакції Закону України №524-V від 22.12.2006 року.

За таких обставин суд вважає що вимоги позивача ґрунтуються на законі, тому необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнату № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.2009 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кімнати № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області, залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 цієї кімнати.

Виходячи з вищезазначених обґрунтувань, суд не може погодитися з запереченнями відповідача що спірна кімната не є спільною сумісною власністю її та позивача, оскільки надана їй в користування до того часу коли вони створили з відповідачем сімю.

Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду(а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на його користь, відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.60,61,70,74 СК України, ст. ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 квітня 2009 року до 09 травня 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнату № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 (одну другу) частину кімнати № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області, залишивши у власності ОСОБА_2 1/2 (одну другу) частину кімнати № 215 по вулиці І.Ігнатенка,6 в місті Миргород Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім ) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу ухвалення.

Суддя: ОСОБА_8