Провадження №2/522/2145/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (далі по тексту - Філія «ОДОНКК») про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі стягнення коштів, посилаючись на те, що він, позивач працював на посаді викладача з питань автосправ та майстром по вивченню керування автотранспортними засобами в Одеському державному обласному навчально-курсовому комбінаті (автошкола) з 1982 року й 14.04.2014 року його було звільнено за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України згідно наказу №32-ВК. Позивач вважає, що звільнення є незаконним та необґрунтованим, так як заяву про звільнення «за згодою сторін» він написав не по своїй волі, а під тиском директора та головного бухгалтера, які повідомили його, що якщо він не напише заяву про звільнення, то вони його звільнять «за статтею», а тому находячись у стані сильного душевного хвилювання він погодився написати заяву. Позивач зазначив, що на його звернення до Державної інспекції України з питань праці та Прокуратуру Приморського району м.Одеси йому було запропоновано звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, надав до нього доповнення, в яких вказує, що він працював в Одеському державному обласному навчально-курсовому комбінаті, яке було перетворено у Філію «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» з 21.06.2013 року, а тому його фактично звільняв відповідач - Філія «ОДОНКК», який й повинен його поновити на його посаді.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст.ст.40,43, 49-2, 235 КЗпП України та просить суд визнати звільнення його, ОСОБА_1, з посади викладача з питань автосправ згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін незаконним; наказ Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» №32-ВК від 14.04.2014 року щодо звільнення його, ОСОБА_1, з посади викладача з питань автосправ згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін - скасувати; поновити на роботі на посаді викладача з питань автосправ в Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» з 14.04.202014 року.

Представник відповідача Філії «ОДОНКК» позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову; зазначив, що Філія «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» є структурним підрозділом Українського державного підприємства «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» без статусу юридичної особи й позивач працював в Одеському державному обласному навчально-курсовому комбінаті, який до цього часу не ліквідований та не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 05.08.2004 року на посаді викладача першої категорії в Одеському обласному державному навчально-курсовому комбінаті (а.с.9 об).

14.04.2014 року позивач був звільнений за згодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України, про що було видано наказ №32-ВК від 14.04.2014 року (а.с.10).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Як стверджує позивач, підставою його звільнення за згодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України є його особиста заява про звільнення.

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду доказів написання ним заяви про звільнення під впливом тиску, будь-яких звернень з цього приводу, зокрема до правоохоронних органів, ОСОБА_1 не надано.

Крім того, згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Суд виходить з того, позивачем ОСОБА_1 належних та допустимих доказів згідно положень ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження поважності пропуску строку із зверненням до суду, не надано.

Крім того, суд виходить з того, що позивачем подано позов до неналежного відповідача - Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (), яка є відокремленим підрозділом юридичної особи - Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» ().

Суд не приймає до уваги посилання позивача на наказ Міністерства інфраструктури України №423 від «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств», за яким Одеський обласний державний навчально-курсовий комбінат () реорганізується шляхом приєднання до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (), і на базі якого створюються філії УДП «Укрінтеравтосервіс».

З наданої позивачем копії трудової книжки вбачається, що запис про звільнення ОСОБА_1 за наказом №32-ВК від 14.04.2014 року зроблено головою комісії по реорганізації Одеського обласного державного навчально-курсовому комбінату () ОСОБА_3

Згідно ч.2 ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Втім, станом на дату судового розгляду позову ОСОБА_1 про його поновлення на роботі Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат Міністерства інфраструктури України () не припинив свою діяльність, та не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відтак - Філія «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» () Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» () ще не є правонаступником Одеського державного обласного навчально-курсового комбінату та належним відповідачем за даною справою.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.36,233 КЗпП України, ст.104 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Філії «Одеський державний обласний Навчально-курсовий комбінат «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя 25.03.2015