АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6913/15 Головуючий 1 інст. - Хайкін В.М.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2013 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 17 червня 2008 року між ним та відповідачем укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким Банк надав ОСОБА_1 в тимчасове користування кредитні ресурси шляхом відкриття карткового рахунку, з використанням картки Visa Classic НОМЕР_1 та розміром кредитного ліміту в сумі 15 000 грн. зі сплатою 21% річних строком до 17 червня 2010 року. Зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконує, станом на 04 вересня 2012 року сума його заборгованості складає 182 455,74 грн.

Тому, ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 182 455,74 грн., а також судовий збір у розмірі 1 824,56 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17 червня 2008 року в сумі 182 455,74 грн., а також судовий збір у розмірі 1824,56 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 червня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у справі з відмовою у задоволенні позовних вимог, застосувавши сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом і пені; судовий збір стягнути з позивача. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.84).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що строк дії договору закінчився 17 червня 2010 року, тому нарахування відсотків та пені з вказаної дати є протиправним: вказує на стягнення пені лише в межах одного року. Крім того, належних доказів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, роз шифровки суми боргу, періоду його нарахування позивачем до суду не надано.

Сторони про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка сторін, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходи з того, щозобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, тому для нього настають правові наслідки, передбачені договором.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 17 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №КЛ-2806/08, за яким Банк надав відповідачу в тимчасове користування кредитні ресурси шляхом відкриття карткового рахунку з використанням картки Visa Classic НОМЕР_1 та розміром кредитного ліміту в сумі 15 000 грн. зі сплатою 21% річних строком до 17 червня 2010 року.

Станом на 04 вересня 2012 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 182 455,74 грн., яка складається з наступного: 14 933,20 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 13 166, 75 грн. - нараховані відсотки по заборгованості; 22 121,88 грн. - нараховані відсотки по простроченій заборгованості; 132 233,91 грн. нарахована пеня.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

З урахуванням вищевказаного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року, проте колегія суддів не погоджується з розміром стягнутої пені та вважає, що в даному випадку розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Так, заявлений Банком до стягнення розмір пені у сумі 132 233,91 грн. є значно більшим чим сума неповернутого кредиту у розмірі 14 933,20 грн., таким чином оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань не є співмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, колегія суддів дійшла до висновку про можливість зміни підстави зменшення неустойки і вважати підставою такого зменшення ч.3 ст. 551 ЦК України.

Згідно роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин. Якщо помилки у такому рішенні стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Доводи апеляційної скарги про закінчення строку дії кредитного договору 17 червня 2010 року не приймаються колегією суддів до уваги виходячи з наступного.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов кредитного договору строк повернення кредиту встановлений до 17 червня 2010 року.

Відповідно до ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи не містять даних про повне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, тому основне зобов'язання за договором не виконане; строк договору кредиту не є закінченим.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідачів суми заборгованості за Договором, проте колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягненої пені виходячи з наступного.

Відповідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №6-100цс14 від 03 вересня 2014р. та відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру збитків, суд не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню, а відтак розмір пені необхідно зменшити.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України із зменшенням суми стягнення заборгованості за кредитним договором №КЛ-2806/08 від 17 червня 2008 року з 182 455 грн. 74 коп. до 65 155 грн. 03 коп., з урахуванням зменшення суми пені з 132 233 грн. 91 коп. до 14 933 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.3ч.1ст.307, ст.309, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2013 року - змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 (І.Н. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №КЛ-2806/08 від 17 червня 2008 року з 182 455(сто вісімдесят двох тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 74 коп. до 65 155(шістдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят п'ять тисяч)грн. 03 коп., з урахуванням зменшення суми пені з 132 233(сто тридцяти двох тисяч двісті тридцять трьох) грн. 91 коп. до 14 933(чотирнадцяти тисяч дев'ятсот тридцяти трьох) грн. 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: