АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Музичко С.Г., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014р. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки,

встановила:

у жовтні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 368 095грн. 59коп. та судовий збір у сумі 3 654грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 квітня 2013р. уклав договір поставки на умовах товарного кредиту з ТОВ «Трипілля Агро Плюс». В цей же день з відповідачем був укладений договір поруки.

3 лютого 2014р. рішенням Господарського суду Київської обл. з ТОВ «Трипілля Агро Плюс» стягнена заборгованість за договором поставки у розмірі 368 095грн. 59коп., яка складається з 320 623грн. 69коп. боргу за поставлений товар, 20 292грн. 19коп. відсотків за користування товарним кредитом, 6 329грн. 46коп. пені, 13 632грн. 69коп. 28% річних та 7 217грн. 56коп. судового збору.

Позивач стверджував, що відповідач несе солідарну відповідальність з боржником, тому повинен сплатити суму боргу, як поручитель.

У грудні 2014р. позивач зменшив позовні вимоги до 358 095грн. 59коп.

Рішенням суду від 19 грудня 2014р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за договором поставки на умовах товарного кредиту у сумі 350 878грн. 03коп. та судовий збір у сумі 3 508грн. 78коп.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 квітня 2013р. між ТОВ «Спектр-Агро» та ТОВ «Трипілля Агро Плюс» укладено договір поставки № Ж/106-кв на умовах товарного кредиту, відповідно до якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язався

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3358/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову

- 2 -

суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору.

В цей же день між ТОВ «Спектр-Агро» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П/Ж/106-кв, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником обов'язку щодо оплати вартості товару за договором постановки на умовах товарного кредиту № Ж/106-кв від 26 квітня 2013р.

Рішенням господарського суду Київської області від 3 лютого 2014р. стягнуто з ТОВ «Трипілля Агро Плюс» на користь ТОВ «Спектр-Агро» заборгованість за договором поставки у розмірі 368 095грн. 59коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель несе солідарну відповідальність з боржником по погашенню заборгованості за договором поставки, а підстави для припинення поруки відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 6 договору поруки встановлено, що порука припиняється з припинення забезпеченого нею зобов'язання; якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2) про його дію до припинення забезпеченого нею зобов'язання не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі 6-78цс12 і є обов'язковою для всіх судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Згідно пункту 1.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником обов'язку щодо оплати вартості товару за договором, передбаченим п. 2 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору поставки та додатком № 1 до нього покупець зобов'язаний провести оплату за товар за сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку № 1 до договору, згідно якого строк оплати відстроченого платежу встановлений 1 листопада 2013р. (с.с.7-9).

Отже, ТОВ «Трипілля Агро Плюс» відповідно до договору поставки та додатку № 1 до договору був зобов'язаний здійснити повний розрахунок за поставлений товар до 1 листопада

- 3 -

2013р.

Вказаного обов'язку покупець не виконав, що підтверджено рішення господарського суду, тому у ТОВ «Спектр-Агро» виникло право звернутися з вимогою до поручителя, починаючи з 2 листопада 2013р., протягом 6 місяців.

Однак, позивач пред'явив відповідачу вимогу про сплату боргу та штрафних санкцій за договором поруки 4 вересня 2014р., тобто зі спливом встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у справі 6-128цс14.

На вказані обставини не звернув уваги суд першої інстанції і прийшов до помилкового висновку, що строк дії договору поруки був визначений сторонами в один рік, оскільки такий строк дії договору поставки.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що строк дії договору поставки та строк виконання зобов'язання по сплаті за отриманий товар не є тотожними поняттями, а відповідно до договору поруки відповідач зобов'язався відповідати саме за здійснення ТОВ «Трипілля Агро Плюс» оплати вартості товару.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за договором поставки позивач звернувся до господарського суду у січні 2014р., що також підтверджує ту обставину, що право на пред'явлення вимоги до поручителя сплатити заборгованість у позивача виник з 2 листопада 2013р., а не після закінчення дії договору поставки.

За таких обставин, висновки суду про виникнення у позивача права на пред'явлення позову до відповідача у межах шести місяців після закінчення дії строку договору поставки не відповідають вимогам закону, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: