УХВАЛА

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2012 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 91 300 грн, що еквівалентно 11 тис. доларів США з кінцевим строком повернення - 20 квітня 2013 року. На підтвердження виконання умов цього договору відповідачем було складено розписку про отримання цих коштів. Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за цим договором, кошти повернути в добровільному порядку відмовляється, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача борг за вказаним договором у розмірі 151 983 грн 95 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 13 343 доларів 63 центи США, з яких сума основного боргу становить 10 500 доларів США, штраф за порушення строку сплати - 2 520 доларів США, 3 % річних - 94 доларів 93 центи США, проценти від суми позики - 228 доларів 70 центів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 17 квітня 2014 року становить 150 115 грн 83 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами укладено договір позики, умови якого відповідач належним чином не виконував, у визначений договором строк суму боргу не повернув.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судами вірно застосовані.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 20 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позички, за умовами якого позикодавець зобов'язався передати, а позичальник - прийняти у власність грошові кошти у розмірі 91 300 грн, що на день укладення договору в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного банку України дорівнювало 11 тис. доларів США.

Відповідно до п. 8 цього договору сторони підтвердили свою згоду на те, що будь-які інші, необумовлені цим договором істотні умови договору позики приймаються ними такими, якими вони встановлені діючим законодавством України, зокрема главою 71 ЦК України.

У п. 15 договору позички зазначено, що зміст ст. ст. 1047, 1048 ЦК України сторонам відомо.

З вказаного випливає, що оскільки сторони договору позички при його укладенні керувались положеннями гл. 71 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору позики, сторони договору визначені як «позичальник» і «позикодавець», а права та обов'язки сторони взяли на себе як з договору позики, то між сторонами фактично укладено договір позики. У зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновком судів, які при вирішенні спору виходили з договору позики.

Крім того, позивач у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та поясненнях до позовної заяви посилався на те, що між ним та відповідачем укладено договір позики та керувався при цьому главою 71 ЦК України, яка регулює правовідносини, що виникли з договору позики.

Також дав оцінку спірному договору, як договору позики, ОСОБА_4 у своїх заперечення на позов (а. с. 100-104).

Отже, суди зазначене врахували та дійшли вірного висновку про те, що між сторонами укладено договір позики, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою, складеною останнім. Оскільки відповідач не повернув грошові кошти у строк, обумовлений цим договором, допустив заборгованість, яка стягнена з останнього. Також у зв'язку з порушенням строків виконання грошового зобов'язання суд вірно застосував відповідальність, яка передбачена законом та умовами договору.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко