Провадження № 2/200/223/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 115 026 грн., 3% річних 8423 грн. та інфляційні втрати в сумі 16 017 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 22.02.2012 року вона надала позику ОСОБА_3 в розмірі 5832 грн., 54 419 грн., 6801 дол.США, а всього 115 026 грн., чому стали свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Строк дії договору позики був встановлений до 23.02.2012 року, проте позичальник кошти не повернув, та й досі користується її грошовими коштами. 30.04.2013 року вона надіслала відповідачу досудову претензію, проте відповідач ухиляється від зустрічей з нею, не відповідає на телефоні дзвінки, не повертає коштів. На цій підставі та виходячи з положень ст..625 ЦК України нею нараховано на основну суму боргу 3% річних та інфляційні втрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та письмових поясненнях.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що кошти відповідач не отримував, цивільно-правові відносини між сторонами виникли раніше в 2011 році, проте, отримані на той час в позику кошти повернуті і претензій немає. Дані розписки, що стали підставою звернення з позовом до суду ОСОБА_1, дійсно складені відповідачем, проте, оскільки сторони не дійшли згоди щодо умов користування коштами, договір позики у 2012 році не укладався, розписки випадково були залишені відповідачем вдома у позивача, де остання самостійно виготовила дату отримання коштів в борг, хоча кошти не передавались. Зазначив, що у нього не має грошей, щоб повертати, оскільки він залишився без роботи.

Заслухавши сторін по справі та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.02.2012 року відповідачем ОСОБА_3 складено розписку про отримання в борг на строк до 23.03.2012 року від позивача ОСОБА_1 суми 5400 грн., за умови повернення 5832 грн. /а.с.6/

22.02.2012 року відповідачем ОСОБА_3 складено розписку про отримання в борг на строк до 23.03.2012 року від позивача ОСОБА_1 суми 50388 грн., за умови повернення 54419 грн. /а.с.7/

22.02.2012 року відповідачем ОСОБА_3 складено розписку про отримання в борг на строк до 23.03.2012 року від позивача ОСОБА_1 суми 6298 дол.США, що в гривневому еквіваленті складало на 22.02.2012 року 50 384 грн., за умови повернення 6801 дол.США. /а.с.8/

30.04.2013 року позивач надіслала на адресу відповідача досудову вимогу про повернення грошових коштів за договорами позики від 22.02.2012 року. /а.с.11/

Відповідач, заперечуючи факт отримання ним готівкових коштів у позику від позивача, у письмових поясненнях зазначив, що у березні 2012 року мав намір позичити гроші у позивача, для чого ними розглядались різні пропозиції (сума позики, відсотки за користування), тому склав вказані розписки, які насправді є проектами договорів та не є реальними договорами позики, про що свідчить відсутність дати складення під текстом. Реальної передачі грошей не відбулось, тому вважає вказані розписки протоколами намірів. Разом з цим, посилається на те, що при перевищенні суми позики 170 грн., договір має бути укладений в письмовій формі, а отже підписаний не тільки позичальником, а й позикодавцем, чого в даному випадку позивачем не дотримано. Окрім цього, вважає договори позики неукладеними ще й тому, що сторони не дійшли згоди щодо строку повернення коштів, розміру відсоткової ставки.

В судовому засіданні встановлено та доводиться матеріалами справи, що правовідносини між сторонами щодо користування грошовими коштами виникли ще 24.02.2011 року, коли відповідач отримав у борг від позивача 24 000 грн., що підтверджується розпискою та поясненнями сторін./а.с.75/

В подальшому, 23.08.2011 року відповідач отримав у борг від позивача за розпискою, поіменованою договором займу, 80 000 грн. зі строком користування до 24.09.2011 року та за умови повернення 86 400 грн./а.с.74/

Крім цього, договір позики укладався між сторонами і з приводу отримання відповідачем на строк до 14.12.2011 року грошових коштів в сумі 20 000 грн., при цьому зобовязався повернути 21 000 грн. /а.с.73/

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що саме він познайомив сторін по справі, оскільки відповідач ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність та потребував грошові кошти для розвитку бізнесу, придбання обладнання для виготовлення акваріумів, він /свідок ОСОБА_8О./ був гарантом добросовісної поведінки позичальника. Позивач неодноразово зверталась до нього, щоб він допоміг вирішити питання з відповідачем щодо повернення коштів. Однак, спочатку відповідач обіцяв йому, що все владнає, пізніше перестав навіть відповідати на телефонні дзвінки. Також повідомив суд, що декілька раз був особисто присутній при передачі грошових коштів позивачем відповідачу.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі .

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України встановлено порядок відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6, які пояснили, що стали свідками передачі грошових коштів позивачем відповідачу в сумі 6298 дол.США 22.02.2012 року.

Проте, дані свідчення не можуть бути прийняті судом до уваги, в силу ч.2 ст.1051 ЦК України, яка визначає заборону обґрунтування рішення суду показами свідків з приводу підтвердження факту передачі грошових коштів.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач не має в розпорядженні боргових документів, виданих позичальникові або інших доказів погашення боргу за договорами позики від 22.02.2012 року, його заперечення щодо по іменуванню боргових документів договором займу не спростовують факту отримання коштів у позику, тим паче, що складені ним боргові документи, датовані 22.02.2012 року фактично являють собою розписки про отримання коштів, які не містять обовязкових реквізитів письмового правочину.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечує лише факт отримання коштів у борг, хоча не заперечує факт написання саме ним власноруч цих договорів займу, а не факт порушення прийнятого на себе зобовязання, установлення порушеного права позивача судом, яке підлягає захисту, неможливості відмови від виконання зобовязання з огляду лише на незадовільний фінансовий стан, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Григорівни задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 139466 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1395 грн., а всього 140861 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова