Справа № 199/3338/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що 24 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 217000,00 грн. на строк до 24.05.2014 року. Також 25.11.2013 року між ним та відповідачем, в якості забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за вищевказаним договором позики, був укладений договір поруки, за умовами якого відповідач зобовязався відповідати солідарно перед позивачем за несвоєчасне та неповне виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 24.11.2013 року в розмірі 100,00 грн. ОСОБА_3 своїх зобовязань належним чином не виконує, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 100,00 грн., а також судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 217000,00 грн. Відповідно до п.5.2. договору позики ОСОБА_3 зобовязався повернути ОСОБА_1 позику до 24.05.2014 року. Також 25.11.2013 року між позивачем та відповідачем, в якості забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за вищевказаним договором позики, був укладений договір поруки, за умовами якого відповідач зобовязався відповідати солідарно перед позивачем за несвоєчасне та неповне виконання ОСОБА_3 зобовязань за договором позики від 24.11.2013 року в розмірі 100,00 грн., що зазначено у п. 4 договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. ст.. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 4 ст. 559 ЦК передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Строк виконання основного зобовязання було встановлено в п. 5.2 договору позики та в п2.2 договору поруки, а саме до 24 травня 2014 року. Отже строк предявлення вимог позивача до поручителя був до 24 листопада 2014 року. З позовом позивач звернувся до суду лише 05 травня 2015 року, а отже з пропуском строку встановленого вищевказаною нормою Закону, таким чином, порука відповідача ОСОБА_2 є припиненою.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 77, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 559 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні,- у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя