16 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання майна спільною сумісною власністю,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада
2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня
в с т а н о в и л а:
У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання майна спільною сумісною власністю.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 червня 2009 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2013 року. В період шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. Оскільки сторони згоди щодо поділу спірної квартири не знайшли, квартирою користується відповідачка, в позасудовому порядку вирішити спірні питання не вдалося, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири та залишити спірну квартиру в спільній сумісній власності.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Поділено спірне майно та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

18 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2009 року, який розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня

2013 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 квітня 2013 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 у власність покупцеві за ціною 59 140 грн.

В період шлюбу, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 2013 року, ОСОБА_5, як покупцем, за згодою чоловіка - позивача придбано квартиру

АДРЕСА_1 за ціною 69 732 грн.

У нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу від

13 квітня 2013 року квартири АДРЕСА_1, яка була придбана ОСОБА_5 за згодою її чоловіка ОСОБА_4, відсутнє будь-яке застереження про те, що грошові кошти, які сплачуються за придбання спірної квартири, є особистою власністю ОСОБА_5

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як розʼяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3

ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу сторін, за згодою ОСОБА_4, про що є відмітка в договорі купівлі-продажу спірної квартири, крім того, судами встановлено, та надана належна оцінка доводам ОСОБА_5, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, зокрема те, що вартість спірної квартири значно перевищує вартість проданої її частки квартири за договором купівлі-продажу від 01 квітня 2013 року, а тому суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог та визнали спірну квартиру спільною сумісною власністю, визнавши за сторонами по Ѕ частині спірної квартири за кожним.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

18 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та визнання майна спільною сумісною власністю залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко