УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», ОСОБА_4, про приведення нежитлових приміщень до попереднього стану, за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень площею 23,6 кв. м у будинку АДРЕСА_1, частина якого перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні у Львівському комунальному підприємстві «Цитадель-Центр». ОСОБА_3 у належному їй нежитловому приміщенні вибила дверний отвір на місці віконного та встановила ролокасети на дверях зі сторони фасаду будинку. Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 22 лютого 2013 року № 69 «Про приведення нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 до попереднього стану та відновлення віконного прорізу на місці дверного», зобов'язано ОСОБА_3 до 20 березня 2013 року за власний рахунок привести нежитлові приміщення до попереднього стану, а саме: відновити віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного отвору зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 вказане розпорядження не виконала. У зв'язку з чим позивач просив зобов'язати ОСОБА_3 за власний рахунок привести нежитлові приміщення до попереднього стану, а саме: відновити віконний проріз на місці самовільно здійсненого дверного отвору зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1 та демонтувати самовільно встановлені ролокасети.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок привести нежитлові приміщення до попереднього стану, а саме: відновити віконний проріз на місці самовільно здійсненого дверного отвору зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1 та демонтувати самовільно встановлені ролокасети. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 здійснила самочинне перепланування нежитлових приміщень в житловому будинку, тому повинна за власний рахунок привести нежитлове приміщення до попереднього стану.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, яке перебуває в спільній власності без залучення до участі в справі іншого співвласника порушує його майнові права.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень (12-1; 12-2) площею 23,6 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Постановою адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації м. Львова від 31 січня 2013 року № 19 накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення, передбачене ст. 150 КУпАП України, за самочинне перепланування підвального приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1, а саме: влаштування дверного отвору замість існуючого віконного прорізу (а.с. 9).

05 вересня 2012 року та 21 березня 2013 року Львівське комунальне підприємство «Каменяр-Центр» та Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр» надсилали ОСОБА_3 попередження про приведення нежитлового підвального приміщення до попереднього стану (а.с. 7, 12).

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 22 лютого 2013 року № 69 «Про приведення нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 до попереднього стану та відновлення віконного прорізу на місці дверного» зобов'язано ОСОБА_3 до 20 березня 2013 року за власний рахунок привести нежитлові приміщення до попереднього стану, а саме: відновити віконний проріз на місці самовільно влаштованого дверного отвору зі сторони головного фасаду будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11, 13).

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого в жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Обладнання житлових будинків додатковим обладнанням, не визначеним проектом забудови будинку, та отримання дозволу на його встановлення здійснюється відповідно до Правил використання та забудови території міста Львова і Правил благоустрою міста Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21 квітня 2011 року № 376.

Відповідно до Положення «Про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року № 4, завданням Галицької районної адміністрації є здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду; нагляд за станом благоустрою відомчого і приватного житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників житла (п.п. 4.2.2, 4.2.3).

Відповідно до п. 7 Правил використання та забудови території міста Львова власники, користувачі і орендарі нерухомості мають право за власним бажанням вибирати і змінювати вид (види) використання нерухомості, дозволені як основні і супутні для відповідних зон карти правового зонування. У випадках, коли зміна виду використання нерухомості не пов'язана з конструктивними перебудовами, необхідно повідомити відповідні адміністративні органи міста про наміри і факти змін одного виду використання нерухомості на інший.

У випадках, коли такі зміни пов'язані з конструктивними перебудовами будівель, необхідний дозвіл на будівництво, який надається відповідно до статті 17 Правил використання та забудови території міста Львова, а також повідомити відповідні органи адміністрації міста про факт зміни одного виду використання нерухомості на інший.

У порушення вказаних норм, суди не з'ясували, чи здійснена відповідачем перебудова пов'язана з конструктивними перебудовами будинку та чи необхідний дозвіл на таку перебудову.

Апеляційним судом також встановлено, що власником 1/2 частини нежитлових приміщень (12-1, 12-2) площею 24,2 кв. м у будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (а.с. 30).

Поза увагою суду залишились зміна площі приміщень (12-1, 12-2) у будинку АДРЕСА_1 з 23,6 кв. м на 24,2 кв. м (а.с. 4, 30).

У порушення ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України суди належним чином не встановили обставини справи; не перевірили коло співвласників спірного приміщення; не з'ясували, чи надсилались попередження іншим співвласникам нежитлового приміщення про усунення порушень та приведення приміщення до попереднього стану; не встановили, ким саме було здійснено самочинне перепланування та у зв'язку з чим змінилась площа нежитлових приміщень.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львові від 30 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко