У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю і поділ спільно нажитої квартири, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення частки у праві спільної власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сарненського районного суду від 23 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, як таку, що придбана за час шлюбу. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половини вартості квартири АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставнівстю позовних вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про зменшення частки майна ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій вона покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції приймаючи рішення по справі фактично не вирішив позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 частини вартості квартири, оскільки як ОСОБА_2 в первісному позові просив стягнути з ОСОБА_1 ? вартості спірної квартри, так і ОСОБА_1 у зустрічному позові просила зменшити частку і стягнути з неї ? вартості спірної квартири, однак вказана вимога не була вирішена в суді першої інстанції.

Зазначила, що судом першої інстанції після отримання висновку № 41107/5 ПС будівельно-технічної експертизи складеного 15.01.2015 року, не було зобовязано ОСОБА_2 доплатити судовий збір у звязку із збільшенням ціни позову, оскільки ринкова вартість квартири у висновку експертизи стяновила 579457 грн., замість визначеної позивачем при поданні позовної заяви в розмірі 187452 грн., що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просила рішення Сарненського районного суду від 23 липня 2015 року у даній справі скасувати та направити цю справу до суду першої інстанції для її подальшого розгляду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

________________________________________________________________________________________

Справа № 572/3560/14-ц Головуючий в суді 1 інст. ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/2112/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи за ним право власності на ? частину спірної трьохкімнатної квартири, місцевий суд виходив з того, що вона нажита під час шлюбу і є спільним майном подружжя, де частки кожного є рівними. З цих підстав суд відмовив ОСОБА_1 в зустрічному позові про зменшення розміру частки ОСОБА_2.зазначивши, що підстав для відступу від рівності часток обох сторін в цій квартирі суд не вбачає.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Сторони в справі перебували в шлюбі з 21 вересня 1997 року по 1 липня 2014 року (а.с.5,27).

Під час шлюбу ними була набута трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.70 СК України та ч.2 ст.372 ЦК України,у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог або заперечень.

Доказів визначення іншого розміру часток у спільному сумісному майні подружжя за домовленістю між ними або шлюбним договором, сторонами в справі не подано.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про рівність часток подружжя у спірній квартирі та обґрунтовано визнав за ОСОБА_2 право власності на ? частину АДРЕСА_3.

Згідно ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відсутні в справі достатні належні та допустимі докази на підтвердження зустрічного позову про зменшення частки ОСОБА_2 в спільному сумісному майні подружжя. Не встановлено істотних обставин, які мають значення для справи, а саме приховування, знищення чи пошкодження спільного майна, витрачання його ОСОБА_2 на шкоду інтересам сім'ї.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сімї.

Щодо посилань апеляційної скарги про не вирішення питання про стягнення вартості частини квартири, то таких вимог апелянтом в справі не заявлялось, а ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував.

Що стосується тверджень апеляційної скарги, що недоплата ОСОБА_2 судового збору призвела до ухвалення незаконного рішення, то вони не заслуговують на увагу. Стягнення недоплаченого судового збору вирішується відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового судового рішення місцевим судом.

Оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: