Номер провадження: 22-ц/785/2673/15
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Артеменка А.І.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнових збитків та моральної шкоди за апеляційною скарги ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року,-

встановила:

03.11.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що ОСОБА_4 з 1951 року була землекористувачем, та з 1994 року власником земельної ділянки площею 534 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, ОСОБА_2 є землекористувачем земельної ділянки ОСОБА_4 на підставі договору про довічне утримання від 31.10.1995 року, відповідач ОСОБА_3, яка проживає з ними по сусідству у будинку АДРЕСА_2, який їй залишили батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та почала самочинне будівництво на захопленій у ОСОБА_4 земельній ділянці.

Позивач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.193/.

Правонаступником її прав та обов'язків є ОСОБА_2 /а.с.194/.

Позивач ОСОБА_2 за остаточно уточненими позовними вимогами від 24.11.2014 року /а.с.217/ просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 90 000 гривень на відшкодування майнової шкоди, завданої 20-ти річним користуванням чужою земельною ділянкою площею 203 кв.м. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень, яку завдано протиправною поведінкою відповідача, що призвело до погіршення здоров'я, великих страждань від втрати земельної ділянки, погіршення умов проживання та інші негативні наслідки морального характеру.

Справу розглянуто у відсутність відповідача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 12.03.1951 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, остання купила житловий будинок у АДРЕСА_3, який збудований на земельній ділянці площею 634 кв.м., згідно сплачуваної ренти-податку за 1950-1951 рр.

На підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №22 від 06.01.1994 року, ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 634 кв.м. в постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_4 та 31.12.2002 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, згідно якого їй передано у власність земельну ділянку площею 0,0634 га за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 05.12.2003 року, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0634 га, що знаходиться у АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, за життя склавши заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори 26.05.2010 року за реєстровим №5-721, згідно якого заповіла все належне їй майно ОСОБА_2

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_2 став власником житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до рішення Товариського суду ЖЕУ №73 Іллічівського району м. Одеси від 23.12.1987 року ОСОБА_6 оштрафовано за самовільне будівництво паркану та самовільну забудову земельної ділянки ОСОБА_4; зобов'язано ОСОБА_6 припинити самовільне будівництво та перенести спірний паркан на попереднє місце згідно технічного паспорту на домоволодіння №40-Г від 26.03.1971 року, яке належить ОСОБА_6

Рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 23.11.1994 року зобов'язано ОСОБА_6 знести паркан, встановлений в проїзді довжиною 22 метри та шириною 3,6 метра по АДРЕСА_1, та зобов'язано її не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою та проїздом.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 23.04.1997 року зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2 відновити зруйнований паркан в проїзді довжиною 22 м. та шириною 8,6 м. на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2007 року зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою довжиною 22 м., шириною 8,6 м., що пролягає між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вірно звернув суд першої інстанції, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_2

Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОН» №9136.64.08 від 14.08.2008 року судом встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_2, з 30.03.1992 року зареєстровано за ОСОБА_6, згідно свідоцтва про право власності, виданого ЖКО Іллічівської райради 13.02.1992 року на підставі рішення РВК №31 від 24.01.1991 року.

Інших доказів щодо реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_2, яке є сусіднім до домоволодіння позивача, суду не надано.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду доказів щодо належності на праві власності чи перебування у користуванні домоволодіння та земельної ділянки по провулку АДРЕСА_2, відповідачу ОСОБА_3

Посилання позивача на положення Закону України «Про оренду землі» щодо вартості безкоштовного користування спірною земельною ділянкою впродовж п'яти років з розрахунку орендної плати є безпідставними.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався відповідно до чинного законодавства - ніхто не може бути примушений вчиняти правочин поза своєю волею і за чиїмось примусом та положення Закону України «Про оренду землі» до спірних правовідносин застосовуватись не можуть.

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за користування чужою земельною ділянкою зайнятою із застосуванням насильства є безпідставними та суд першої інстанції вірно відмовив в їх задоволенні.

Враховуючи безпідставність посилань позивача щодо стягнення майнової шкоди, як за оренду землі, тобто за користування відповідачем чужою земельною ділянкою зайнятою із застосуванням насильства, не подання доказів в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди та підтвердження причинно-наслідкового зв'язку із моральними стражданнями позивача ОСОБА_2 та неправомірними діями відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції також вірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

І.А.Артеменко