Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1666/15 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А
08 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Пільщик Л.В.,
суддів: Краснокутської О.М.
Сапун О.А.,
при секретарі: Евальд Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Міністерства оборони України, Харківського університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних Сил,-
08 липня 2014 року Міністерство оборони України, Харківський університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, військова частина № НОМЕР_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат у сумі 14 704 грн. 46 коп., пов`язаних з утриманням у Харківському університеті Повітряних Сил у сумі В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2005 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил та ОСОБА_1 був укладений контракт на 5 років про проходження військової служби останнього у Збройних Силах України.
Відповідач до 2006 року проходив навчання та військову службу на посаді курсанта у вказаному університеті, після закінчення якого ОСОБА_1 був направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини № НОМЕР_1 , на посаду командира окремого радіолокаційного взводу - начальника станції військової частини № НОМЕР_2 .
30.12.2008 року зазначений контракт було достроково розірвано у зв`язку із систематичним невиконанням ОСОБА_1 умов контракту, наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 27.01.2009 року № 16 відповідач був виключений із списків особового складу військової частини та направлений для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя.
На вимогу військової частини № НОМЕР_1 Харківський університет Повітряних Сил здійснив розрахунок коштів, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час навчання курсантом у вказаному університеті. Сума коштів, витрачених на навчання відповідача, дорівнює 14 704 грн. 46 коп.
В контракті зразка 2005 року не було прямо прописано зобов`язання осіб, які уклали контракт, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходять військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Разом із тим, дана норма передбачена ч. 10 ст. 25 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в якій також як і у Постанові Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 зазначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З метою з`ясування позиції відповідача щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час навчання останнього курсантом у Харківському університеті Повітряних сил, йому були направлені листи від 29.03.2012 року, від 08.08.2012 року, які залишилися без відповідей.
Враховуючи, що ОСОБА_1 добровільно не бажає відшкодувати зазначені витрати, позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь Міністерства оборони України в особі військової частини № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 14 704 грн. 46 коп. та понесені судові витрати. Також, позивачі просили суд поновити строк звернення до суду, так як вони не мали фінансової можливості сплатити судовий збір і своєчасно звернутись з позовом до суду.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущений передбачений законом строк для звернення до суду за захистом порушеного права, це зумовлює неможливість примусового стягнення з відповідача коштів, витрачених на його навчання.

Вказаний висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

Частиною 10 статті 25 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2005 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил та ОСОБА_1 був укладений контракт на 5 років про проходження військової служби останнього у Збройних Силах України ( а. с. 18 ).

Згідно розрахунку Харківського університету Повітряних Сил, на утримання курсанта ОСОБА_1 у період його навчання було витрачено 14 704 грн. 46 коп. ( а. с. 7-8 ).

Відповідач до 2006 року проходив навчання та військову службу на посаді курсанта у вказаному університеті, після закінчення якого ОСОБА_1 був направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини № НОМЕР_1 , на посаду командира окремого радіолокаційного взводу - начальника станції військової частини № НОМЕР_2 .

30.12.2008 року старший лейтенант ОСОБА_1 командир 56 окремого радіолокаційного взводу - начальник станції 2316 радіотехнічного батальйону НОМЕР_3 радіотехнічної бригади повітряного командування Центр - був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем ). Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 27.01.2009 року № 16 відповідач був виключений із списків особового складу військової частини та направлений для зарахування на військовий облік до Запорізького ОМВК м. Запоріжжя (а. с. 19-20 ).

До суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у період навчання у Харківському університеті Повітряних сил, позивачі звернулися тільки 08 липня 2014 року.

Відповідно до статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву, у яких просив застосувати позовну давність ( а. с. 40 ).

Суд першої інстанції повно, всебічно з`ясував фактичні обставини, дав належну оцінку доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові через пропуск без поважних причин передбаченого законом строку для звернення за захистом порушеного права.

Вказаний висновок відповідає наявним у справі документам, узгоджується з нормами матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи представника апелянта про те, що до подачі позову військова частина НОМЕР_1 намагалася вирішити позасудовим порядком з ОСОБА_1 питання відшкодування витрат, пов`язаних з його навчанням, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки першу вимогу про відшкодування 14 704 грн. 46 коп. відповідачеві було направлено тільки 29 березня 2012 року ( а. с. 10,12,14,16 ).

Посилаючись в апеляційній скарзі на причини, які зумовили затримку звернення до суду, позивач разом з тим зазначає, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки Міністерство оборони України не було обізнане про наявність даного спору.

Вказана обставина не свідчить про своєчасне звернення з позовом, а також не є підставою для поновлення пропущеного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерство оборони України відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: