АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Пікуль А.А.

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Приватного монтажно-будівельного підприємства «Хімбуд», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Гаражно-будівельний кооператив «Арсеналець-1» про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності, посилаючись на те, що 05.10.1999 між нею та ПМБП «Хімбуд» укладено договір № 15 на будівництво гаражного боксу. Відповідно до умов договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання побудувати та передати у власність замовника один гаражний бокс, загальною площею 30,00 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ АДРЕСА_1 ГБК «Арсеналець». На виконання даного договору вона сплатила кошти за виконані роботи, виконавцем було побудовано обумовлений гаражний бокс. Проте, на сьогоднішній день право власності не оформлено за нею, тому відповідно до ст.. 321,331 ЦК України просила визнати за нею право власності на гаражний бокс, зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за нею право власності.

Справа № 757/4874/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10962/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2015 позов ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Приватного монтажно-будівельного підприємства «Хімбуд», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Гаражно-будівельний кооператив «Арсеналець-1» про визнання права власності - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про необґрунтованість рішення з підстав: неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення; невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Інші учасники процесу своїх представників в судове засідання не направили, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.10.1999 між позивачем з ПМБП «Хімбуд» був укладений договір № 15 на будівництво гаражного боксу. Відповідно до умов договору позивач доручає, а виконавець - ПМБП «Хімбуд» приймає на себе зобов'язання побудувати та передати у власності замовника один гаражний бокс, загальною площею 30,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ АДРЕСА_1 ГБК «Арсеналець».

На виконання даного договору позивач сплатила кошти за виконані роботи, а виконавцем було побудовано обумовлений гаражний бокс № 146, про що позивачу ГБК «Арсеналець-1» була надана довідка №74 від 14.03.2012 (а. с. 5). Проте, право власності на її ім'я не було зареєстровано, так як Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» не було видано свідоцтво про право власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено порушень відповідачами прав позивача, а проблеми виникають в зв'язку з оформленням права власності на новостворений об'єкт нерухомості.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

В порядку ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим, ч.1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Вказаними законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на новостворений об'єкт після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі N 6-244цс14, а також від 24.06.2015 у справі N 6-318цс15.

В своєму позові ОСОБА_1, посилаючись на ту обставину, що вона в повному обсязі сплатила кошти за будівництво просила визнати за нею право власності на цей гаражний бокс. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, в чому має вираз невизнання та/або оспорювання права власності позивача. Відмова у видачі свідоцтва про права власності не є невизнанням права власності, а є результатом реалізації певних управлінських функцій, правомірність яких не оскаржується позивачем.

Не ґрунтуються на законі вимоги позивача про визнання за нею права власності пред'явлені до Державної реєстраційної служби України.

Суд правомірно послався на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які регулюють порядок державної реєстрації права власності. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається факт звернення позивача до даного відповідача, не конкретизовані його дії, що призвели до порушення прав позивача.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду в апеляційній скарзі позивач зазначає, що її право власності не було зареєстровано, разом з тим позивачем не вжито всіх необхідних дій для забезпечення реєстрації права власності на гаражний бокс. Крім того наявність наведених позивачем обставин не є підставою для визнання права власності в судовому порядку, оскільки суд не вправі перебирати на себе функції інших установ. А отже позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: