РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1162/14-ц

29 січня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Олійник П.В.

при секретарі - Гулов Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним кредитного договору № 910.77791 від 30 травня 2011 року, який був укладений між публічним акціонерним товариством "Плюс Банк" та ОСОБА_2.

В обґрунтування позову покликається на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2. 30 травня 2011 року останній уклав з банком кредитний договір згідно якого йому було надано кредит на придбання автомобіля. Про існування цього договору позивач взнала після отримання тексту кредитного договору від банку. Згоди на укладення цього договору вона не давала і свого підпису на кредитному договорі не ставила. Оскільки, договір був укладений стосовно цінного майна, а позивач згоду на укладення цього договору не давала, то просить визнати цей договір недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задоволити.

Представник відповідача публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, Про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від відповідача надійшло заперечення на позов, в якому вказують, що відсутність згоди другого з подружжя на отримання кредиту не може бути підставою для визнання недісним кредитного договору. Положення ст. 65 СК України стосуються лише розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а не щодо набуття майна і зокрема, отримання кредиту. Кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків щодо другого з подружжя. Просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав та пояснив, що при укладенні кредитного договору позивач не була присутня і підписів на договорі вона не ставила. Підписуючи кредитний договір, він думав, що підписує лише проект договору. Текст договору був надісланий банком лише через два місяці після того як він договір підписував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі вважає, що позов підлягає задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 7 серпня 1986 року Пролетарським відділом ЗАГС м.Донецька був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2.

30 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством "Плюс Банк", який 13.10.2011 р. було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 910.77791, згідно якого банк надав ОСОБА_2 кредит на придбання автомобіля в сумі 202742,81 грн. строком на 84 місяці. Згідно тексту кредитного договору цей договір був укладений в м. Івано-Франківськ. Даний кредитний договір, був укладений ОСОБА_2 під час шлюбу.

В тексті договору та додатках до нього в графі «Підтверджую свою згоду на укладання кредитного договору в інтересах сім'ї» зазначено прізвище «Поліщук Світлана Олександрівна» і проти прізвища стоїть підпис.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної науково-дослідним криміналістичним центром УМВС України в Рівненській області підписи в графі «Підтверджую свою згоду на укладання кредитного договору в інтересах сім'ї: ОСОБА_1» у кредитному договорі № 910.77791 від 30 травня 2011 року та в додатках до нього виконані не позивачем ОСОБА_1, а іншою особою.

Згідно класного журналу 4-б класу, класоводом якого є позивач, Костопільської гуманітарної гімназії за 2010-2011 навчальний рік 30 травня 2011 року позивач 30 травня 2011 року перебувала на роботі, що стверджується записами в журналі про те, що з учнями в цей день було проведено екскурсію до краєзнавчого музею, а також відмітками про явку учнів.

За таких обставин суд вважає встановленим, що при укладенні кредитного договору позивач не була і свого підпису в тексті договору та додатках до нього не ставила.

Частиною третьою статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з цивільним законодавством, гроші - це різновид майна. В ст. 65 СК України сказано про розпорядження майном подружжя. З цього випливає висновок, що розпорядження майном подружжя означає і розпорядження спільними грошовими коштами подружжя. Придбання майна - це зворотна сторона розпорядження грошовими коштами подружжя. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що подружжя за взаємною згодою мають вирішувати питання щодо розпорядження не лише речами, а й спільними грошовими коштами. В зв'язку з цим письмова згода другого з подружжя необхідна не лише для відчуження, а й для придбання цінного майна, оскільки в такому випадку використовуються спільні грошові кошти подружжя.

Протягом подружнього життя дружина та чоловік можуть брати участь не лише у речових, а й у зобов'язальних правовідносинах.

У своїй постанові від 12 вересня 2012 року за 6-88цс12 Верховний Суд України висловив правову позицію, в якій вказав, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України і у постанові від 19.06.2013 № 6-55цс.

Виходячи із вищеназваних судових рішень Верховний Суд України визнав, що кредитні зобов'язання у разі, якщо гроші отримані за кредитним договором використані в інтересах сім'ї, створюють зобов'язання і для другого з подружжя, таким чином визнавши необхідність отримання згоди другого з подружжя на укладення кредитного договору та, відповідно, давши можливість другому із подружжя оскаржити кредитні договори, укладені без його згоди.

Згідно пункту 1 кредитного договору, він був укладений на суму 202742,81 грн. та безумовно є договором (правочином) стосовно цінного майна, а отже позивач як дружина позичальника повинна була давати свою письмову згоду на укладення цього договору. Такої згоди, ні усної, ні письмової, позивачка не надавала, доказів на підтвердження надання згоди позивачки на укладення цього договору не надано. Згідно п. 2 кредитного договору, кредит був наданий для придбання автомобіля, а отже договір було укладено в інтересах сім'ї і майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною другою ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України та згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України п.7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Враховуючи, що позивач згоди на укладення кредитного договору не надавала, то суд вважає, що наявні підстави для визнання цього кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись 10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним задоволити.

Визнати недійсним кредитний договір № 910.77791 від 30 травня 2011 року укладений між публічним акціонерним товариством "Плюс Банк" (перейменованого 13.10.2011 р. на Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк") та ОСОБА_2.

Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Олійник П.В.