Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2079/14-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 05 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Зарицької Г.В., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3, комунального підприємства «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним та скасування рішення, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання права власності

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2014 року, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися з позовом до суду, в якому після уточнення позовних вимог просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 «Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 51/100 частин будинку АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - права власності на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 10.12.2004 р. ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 20.12.2004 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які видані на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 за кожною.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 «Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 51/100 частину будинку АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - права власності на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1; скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 10.12.2004 р. на ім'я ОСОБА_3, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 20.12.2004 р. на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які видані на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 житловою площею 60,6 кв.м, тобто станом на 15.05.1985 р. за кожною. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представник виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначають, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачами не зазначено в чому полягає порушення їх права власності та безпідставно не застосував до даного спору строки позовної давності, які пропущені позивачами без поважної причини.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради порушено право власності позивачів та останніми не пропущено строки позовної давності.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна, враховуючи наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).

Відповідно до вимог статті 119 Цивільного кодексу Української РСР (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Частиною третьою статті 357 Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2004 року) передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Судом встановлено, що на підставі виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1985 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1077 (а.с. 19-20), будинок АДРЕСА_1 житловою площею 60,6 кв.м 15.05.1985 р. було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках (по 1/3), що підтверджується реєстраційним посвідченням № 7526 від 15.05.1985 р., виданим Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 21). Крім того, дані обставини встановлені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2013 р. у справі № 0603/2-59/11, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10.12.2013 р. (а.с. 55-56, 58-60). Дані рішення сторонами не оспорені та набули законної сили.

Зокрема, вищевказаним судовим рішенням ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.1985 р., про визнання незаконним рішення виконкому Бердичівської міської ради від 06.12.20004 року № 687 «Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 51/100 частин будинку АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - права власності на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1; скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що видані на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 житловою площею 60,6 кв.м з 15.05.1985 р. перебував у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розмір часток у праві власності був рівним, тобто по 1/3 за кожним власником. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, порядок користування спірним будинком або ж його поділ в натурі між сторонами офіційно ніколи не проводився і як наслідок не визначалися ідеальні частки сторін у праві власності до 2004 року. Проте фактичний порядок користування будинком склався між сторонами ще у 1985 році та сторони продовжують користуватися даними частинами будинку до сьогоднішнього часу, частки сторін є відокремленими.

Рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області від 10.07.1986 року № 519 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано дозвіл на здійснення прибудов до належних їм частин будинку (а.с. 11). Протягом 1986-2004 року останні здійснили ряд прибудов до спірного будинку. Здійснені добудови прийняті в експлуатацію на підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 09.09.2004 року, який затверджено рішенням міськвиконкому Бердичівської міської ради № 565 від 29.09.2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 29-30) та акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 19.10.2004 року, який затверджено рішенням міськвиконкому Бердичівської міської ради № 628 від 26.10.2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 15-17). Вказані рішення виконавчого комітету позивачами не оскаржуються.

Рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 06.12.2004 р. № 687 «Про оформлення фізичним особам міста Бердичева права власності на об'єкти нерухомого майна» було, зокрема, оформлено право власності ОСОБА_3 - на 51/100 частину, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - на 49/100 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12, 32 - 33).

На підставі даного рішення співвласникам було проведено заміну свідоцтв про право на спадщину за законом на свідоцтва про право власності на нерухоме майно, які були отримані ними та особисто зареєстровані у комунальному підприємстві «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» з видачею витягів щодо реєстрації права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3 10.12.2004 року у розмірі 51/100 частини, на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20.12.2004 року у розмірі 49/200 частини за кожною на будинок № 16 по провулку Українському у м. Бердичеві (а.с. 22-26). Вищевказані обставини спростовують посилання позивачів на їх необізнаність щодо наявності оспорюваного рішення та свідоцтв про право власності, оскільки останнє видане власнику, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 грудня 2004 року і з зазначенням підстави - «рішення виконкому Бердичівської міської ради від 06.12.2004 року № 687». Крім того, оспорюючи вказане рішення виконавчого комітету позивачі посилались на те, що ОСОБА_3 протягом 2000 - 2004 рр. здійснив прибудову до будинку АДРЕСА_1 без їхньої згоди, при цьому така прибудова була здійснена без дозволу на виконання будівельних робіт та проектної документації, обов'язковість яких передбачалась законодавством України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось ОСОБА_1 в судовому засіданні, ще у липні 1986 року вона разом із ОСОБА_3 отримала дозвіл на здійснення прибудов до належних їм частин будинку (рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області № 519 від 10.07.1986 року) та не заперечувала проти цього. Крім того, з матеріалів справи, зокрема, позовної заяви ОСОБА_2 від 20.02.2007 року вбачається, що остання після одруження дітей «дозволила їм у різні строки робити добудови, перебудови до будинку, допомагала їм як мати матеріально та фізично під час будівництва», не заперечуючи проти права власності дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на добудови внаслідок здійсненого ними будівництва, просила змінити частки власників будинку та виділити їй окрему частку будинку (а.с. 128-130). Дана позовна заява ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2009 року залишена без розгляду (а.с. 132), що в силу вимог ст. 265 ЦК України не зупиняє перебіг строку позовної давності.

За таких обставин, коли матеріали справи не містять, а позивачі в обґрунтування своїх вимог не зазначили в чому конкретно полягає порушення їх права власності прийнятим рішенням від 06.12.2004 року № 687, як не надали будь-яких доказів на підтвердження такого порушення (невизнання або оспорювання), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, спірні правовідносини виникли між сторонами під час дії Цивільного кодексу України 1963 року та Закону України «Про власність». Разом з тим, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК).

Статтею 12 Закону України «Про власність» передбачено, що у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Земельна ділянка, на якій розташована будівля відповідачу ОСОБА_3 надана у тимчасове користування ще у квітні 1986 року.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді