АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача Діденко М.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/25962/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/3624/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк». третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки припиненим.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 вересня 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та нею було укладено Договір іпотеки, згідно п.1.1 якого цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя за порушення іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. за умовами якого Іпотекодержатель зобов'язаний надати кредитні кошти в строк по 25 серпня 2025 року включно у розмірі - 140 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16 % від суми кредиту щомісяця, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором та Договором іпотеки.

Згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира за АДРЕСА_1.

31 березня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест», ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Позивачем укладено Договір № 036/03/ІР про заміну кредитора в зобов'язанні, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» став новим кредитором в повному обсязі за Кредитним договором. Також. 31 березня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та Відповідачем було укладено Договір № 036/03/ІР про відступлення прав за договором, за умовами якого до Відповідача перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки згідно вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку».

В рамках дії кредитного договору позивач дізнався про підвищення Відповідачем в односторонньому порядку 25 листопада 2008 року відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 18 % річних, але про таке підвищення Відповідач позивача не повідомляв.

Хоч вказане право банку і передбачено п.2.3.1 Кредитного договору, але таке підвищення відсоткової ставки, на думку позивача, повинно було бути оформлено письмовою угодою між сторонами, чого зроблено не було, що не відповідає вимогам п.5.3 Кредитного договору, вимогам п.8.5 самого Договору іпотеки, ст.7, 19 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки позивач як іпотекодавець за Договором іпотеки від 02 вересня 2005 року ніяких угод із банком про внесення змін до кредитного договору і договору іпотеки щодо підвищення відсоткової ставки не укладав і не повідомлявся про це банком, тому відповідно до ст.19 Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки припинив свою дію з дати такого підвищення відсоткової ставки, тобто з 25 листопада 2008 року, а тому просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки припиненим - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва представником позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимог повністю, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

В судовому засіданні Представник відповідача Діденко М.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «КБ «ПриватБанк», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_8, представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8, в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 86), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 вересня 2005 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та позивачем було укладено Договір іпотеки, згідно п.1.1 якого цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя за порушення іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого Іпотекодержатель зобов'язаний надати кредитні кошти в строк по 25 серпня 2025 року включно у розмірі - 140 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,16 % від суми кредиту щомісяця, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором та Договором іпотеки.

Згідно з п. 1.2. Договору іпотеки, предметом іпотеки є квартира за АДРЕСА_1.

31 березня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест», ЗАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем ОСОБА_4 укладено Договір № 036/03/ІР про заміну кредитора в зобов'язанні, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» став новим кредитором в повному обсязі за Кредитним договором. Також 31 березня 2006 року між ВАТ АБ «Приватінвест» та відповідачем було укладено Договір № 036/03/ІР про відступлення прав за договором, за умовами якого до Відповідача перейшли усі права іпотекодержателя за договором іпотеки згідно вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку с неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1 -рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Відповідно до п.2.3.1, укладеного 26 серпня 2005 року між сторонами кредитного договору за №322 Банк має право в односторонньому порядку переглядати процентну ставку за користування кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше чим на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, установлено НБУ на момент висновку даного Договору, зміні дисконтної ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому Банк заявляє Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів по початку дії зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком в односторонньому порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

За положеннями ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього кодексу сторони вільні в укладенні договорі, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності і справедливості.

Згідно листа від 03 жовтня 2008 року адресованого ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу, банк у зв'язку з подорожчанням грошових ресурсів і підвищенням облікової ставки НБУ з 8.5 до 12 % банк скористався своїм правом та в односторонньому порядку у відповідності до п.2.3.1 кредитного договору збільшив відсоткову ставку за цим кредитним договором від 26 серпня 2005 року позивачу до 18 % річних, про що повідомив позивача вказаним листом.

Вказаний лист має відповідний вихідний номер та дату його виготовлення 03 жовтня 2008 року, отже, є належним повідомленням позивача про підвищення відсоткової ставки за кредитом, що відповідає вимогам п.2.3.1 кредитного договору.

Згідно з виписками про погашення коштів по кредиту, позивачем було сплачено як тіло кредиту, так і підвищених з 25 листопада 2008 року процентів за його користування, що свідчить про обізнаність позивача щодо підвищення Банком відсоткової ставки за кредитом з 25 листопада 2008 року, та вчинення ним дій про прийняття пропозиції Банку щодо підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Наведене свідчить про надання згоди позивачем на підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), у разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «про іпотеку»,зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державні реєстрації у встановленому законом порядку. Крім того, будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Як убачається зі змісту положень ст.7, ч.2 ст.19 Закону України «Про іпотеку», до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатися у розмірі, визначеному в договорі іпотеки, до моменту внесення відповідних змін до нього.

При цьому невнесення відповідних змін до іпотечного договору у зв'язку зі змінами, укладеними до кредитного договору, не означає припинення іпотеки.

Законодавство не пов'язує припинення іпотеки зі зміною основного зобов'язання. Згідно зі ст.17 Закону України «Про іпотеку», до припинення іпотеки призводить припинення основного зобов'язання, а не його зміна.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, оскільки позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог щодо можливості припинення договору іпотеки від 02 вересня 2005 року, з передбачених у ньому підстав або згідно Закону України «Про іпотеку», оскільки, відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: