АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3356/15 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Категорія стягнення аліментів Доповідач Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про стягнення неустойки (пені) через виникнення заборгованості по сплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом, після уточнення якого просиластягнути з відповідача пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 2 321 990 грн. 93 коп.

В обґрунтування посилалася на те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року ОСОБА_5 було зобовязано сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Також його було зобовязано сплачувати щомісячно по 60 грн. у якості додаткових витрат на розвиток спортивних здібностей у дитини.

Після досягнення дитиною повноліття відповідач, згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 р., зобов'язаний був сплачувати аліменти на час навчання дитини, щомісячно у розмірі 700 грн.

У звязку із несплатою аліментів у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів та зі сплати додаткових витрат, що й стало підставоюдля звернення з позовом про стягнення пені.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, щовідповідач згідно рішень судів сплачував аліменти, але державні виконавці не приймали до уваги надані відповідачем довідки про сплату аліментів та складали розрахунки заборгованості по аліментах з арифметичними помилками.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_5 неустойку (пеню) через виникнення заборгованості по сплаті аліментів на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року, по цивільній справі № 2-753/10, за період з 01.04.2010 року по 31.01.2012 року у розмірі 3739 гривень 60 копійок та судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити та ухвалити нове , яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року ОСОБА_5 було зобовязано сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 500 грн., починаючи з 07.05.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Також його було зобовязано сплачувати щомісячно по 60 грн. у якості додаткових витрат на розвиток спортивних здібностей у дитини (а.с. 6).

15.03.2010 року за вказаним судовим рішенням було видано виконавчий лист № 2-753/100, за яким у Московському ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження (а.с. 107). Згідно розрахунку заборгованості за вказаним виконавчим листом від 16.04.2015 року заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів склала 15 903 гривні і зі сплати додаткових витрат на утримання дитини 2 336 гривень 25 копійок (а.с. 199-200).

Як вбачається із наданого розрахунку та довідки про доходи КП «Харківводоканал» (місця роботи боржника), обовязок по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини почав виконуватись ОСОБА_5 з 01.01.2012 року по 04.08.2012 року (а.с. 122, 198).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції керувався ст. 196 СК України та виходив з того, що боржник порушив свій обовязок виплати аліментів з дати подачі виконавчого листа до виконання (01.04.2010 року), у 2012 році аліменти сплачувались, а тому пеню належить нараховувати на заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року.

Проте колегія суддів не може погодитись висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що пеня за прострочення виконання зобовязання має нараховуватись із часу невиконання обовязку боржника щодо сплати аліментів та за умови доведеності його вини в порушенні виконання цього обовязку.

З матеріалів справи вбачається, що обовязок щодо сплати аліментів виник у ОСОБА_5 з часу ухвалення заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року, а не з часу предявлення цього рішення до виконання, як вважав суд першої інстанції.

Також судом першої інстанції не було враховано, що СК України розрізняє аліменти на утримання неповнолітньої дитини та додаткові витрати на розвиток здібностей дитини. Частина 1 ст. 196 СК України встановлює можливість стягнення пені за прострочення сплати лише аліментів. Пеня за прострочення сплати додаткових витрат не стягується.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд першої інстанції повинен був з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13.

Тобто пеня за сплату аліментів має обраховуватись за формулою: N*0,01*X, де N накопичена заборгованість за попередній місяць, 0,01 1 % від простроченої суми, Х загальна кількість днів прострочення сплати аліментів.

У справі, що розглядається, обовязок ОСОБА_5 по виплаті аліментів у розмірі 500 гривень до досягнення дитиною повноліття виник 18.01.2010 року, а прострочення по виплаті почалось з 01.02.2010 року. Закінчилось прострочення 01.01.2012 року.

Таким чином, враховуючи наведену вище формулу та прострочення ОСОБА_5 на день ухвалення судового рішення, а саме 18.06.2015 року, пеня зі сплати аліментів за заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року за період з лютого 2010 року по грудень 2011 року включно складає 187 270 гривень:

Лютий 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1964 дні прострочення = 9 820 гривень +

Березень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1933 дні прострочення = 9 665 гривень +

Квітень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1903 дні прострочення = 9 515 гривень +

Травень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1872 дні прострочення = 9 360 гривень +

Червень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1842 дні прострочення = 9 210 гривень +

Липень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1811 дні прострочення = 9 055 гривень +

Серпень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1780 дні прострочення = 8 900 гривень +

Вересень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1750 дні прострочення = 8 750 гривень +

Жовтень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1719 дні прострочення = 8 595 гривень +

Листопад 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1689 дні прострочення = 8 445 гривень +

Грудень 2010 року = 500 грн. * 0,01 * 1658 дні прострочення = 8 290 гривень +

Січень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1627 дні прострочення = 8 135 гривень +

Лютий 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1599 дні прострочення = 7 995 гривень +

Березень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1568 дні прострочення = 7 840 гривень +

Квітень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1538 дні прострочення = 7 690 гривень +

Травень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1507 дні прострочення = 7 535 гривень +

Червень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1477 дні прострочення = 7 385 гривень +

Липень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1446 дні прострочення = 7 230 гривень +

Серпень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1415 дні прострочення = 7075 гривень +

Вересень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1385 дні прострочення = 6 925 гривень +

Жовтень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1354 дні прострочення = 6 770 гривень +

Листопад 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1324 дні прострочення = 6 620 гривень +

Грудень 2011 року = 500 грн. * 0,01 * 1293 дні прострочення = 6 465 гривень.

Після досягнення ОСОБА_6 повноліття рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 р., ОСОБА_5 було зобов'язано сплачувати аліменти на час навчання дитини щомісячно у розмірі 700 грн (а.с. 7-9).

За вказаним рішенням 19.08.2013 року також було видано виконавчий лист № 2/643/214/13 (а.с. 102 - 103).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ, ОСОБА_5 сплачував аліменти на час навчання виключно з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року (а.с. 200).

Вказані дані спростовуються довідками про доходи ОСОБА_5 від КП «Харківводоканал» та іншими довідками з місця роботи боржника, відповідно до яких з 01.07.2013 року до теперішнього часу із заробітної плати ОСОБА_5 щомісяця утримається 700 гривень аліментів, які жодного разу повернуті не були (а.с. 123, 161, 201, 205).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 у порядку встановленому ст. ст. 10, 60 ЦПК України довів, що з липня 2013 року по час розгляду дійсної цивільної справи він виконує свій обовязок по виплаті аліментів на утримання повнолітньої доньки.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на навчання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок по їх сплаті виник з 01.07.2013 року. Разом з тим, ухвала апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 року, якою було змінено рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року, набрала законної сили 29.05.2013 року, тобто з 01.06.2013 року у ОСОБА_5 виникло прострочення зі сплати аліментів.

Таким чином, з нього належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів на час навчання дитини за червень 2013 року, що складе 5 236 гривень (700 гривень * 0,01 * 748).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_5 має бути стягнена пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 192 506 гривень (187 270 + 5 236).

Разом з тим, згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 працює водієм на КП «Харківводоканал» із середньою заробітною платою близько 4 000 гривень, даних про інші його доходи матеріали справи не містять, а також у нього існує поточна заборгованість по сплаті аліментів та обовязок сплачувати аліменти за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню, до 50 000 гривень.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Згідно частин першої,третьої та пятої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_4 є частково обґрунтованими, з ОСОБА_5 належить стягнути в дохід держави 243 гривні 60 копійок за розгляд справи у суді першої інстанції та 506 гривень 40 копійок за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а всього 750 гривень.

Керуючись ст. ст. 196 СК України, ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 546 ЦК України, ст. ст. 88, 303, 304, п.п. 4 ч.1, ч.2 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_7, призначених заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.01.2010 року за період з 01.02.2010 року по 31.12.2011 року та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2013 року за період з 01.06.2013 року по 31.06.2013 року у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 750 (сімсот пятдесят) гривень судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді -