Справа № 522/2509/15-ц
Провадження № 2/522/4538/15
25 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 про припинення поруки,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом, в якому просить припинити Поруку згідно договору поруки № 05/11/2007/840-П/1048 від 13.11.2007 року, укладеному між позивачем та відповідачем - Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) комерційний банк «Надра», які виникли внаслідок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №05/11/2007/840-К/1048 від 13.11.2007 р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2.
Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 13 листопада 2007 р. між ним та відповідачем - Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) комерційний банк «Надра» був укладений зазначений договір поруки, згідно якого позивач, як поручитель, брав на себе зобов'язання перед кредитором, тобто - ВАТ КБ «Надра» відповідати по зобов'язаннях громадянки та відповідачки за позовом ОСОБА_2, які виникали з умов кредитного договору «Автопакет» №05/11/2007/840-К/1048 від 13 листопада 2007 року, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 36 810 (тридцять шість тисяч вісімсот десять) доларів США на строк до 12 листопада 2014 року із сплатою відсотків в розмірі 12,50 річних на придбання автомобілю марки Toyota Camry, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2.
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 попросила його формально виступити поручителем за її кредитом, тому він їй повністю довіряв і дав згоду на оформлення зобов'язань поруки.
Згодом після укладення кредитного договору ОСОБА_2 перестала виконувати основні зобов'язання перед банком по поверненню кредиту належним чином.
Відповідачка ОСОБА_2 була неспроможна виконувати основне зобов'язання (сплата тіла кредиту та нарахованих відсотків) згідно умов кредитного договору в силу життєвих та фінансових обставин, про які позивач ОСОБА_1 не знав.
Як позивачу стало відомо, внаслідок порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань по сплаті кредиту перед банком, останній виставив йому письмову вимогу про повне виконання зобов'язань за вищенаведеним кредитним договором.
Згідно листа-вимоги №2264 від 28.05.2013 року, тобто через майже 6 років після систематичного невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань і її порушень, позивач начебто був повідомлений про наявність заборгованості та вимогою погашення кредиту із нарахованими відсотками та штрафними санкціями.
Про зазначений лист-вимогу позивач дізнався випадково із матеріалів іншої цивільної справи за позовом банку до ОСОБА_2 та до нього. З матеріалів цієї справи він зробив копію цієї вимоги. Особисто цю вимогу банку позивач, як того вимагає закон та договір поруки від банку не отримував.
Зазначені обставини виключають зобов'язання поруки як засобу забезпечення виконання зобов'язань.
За таких обставин з урахуванням того, що перші порушення зобов'язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 щодо несплати чергових платежів були вчиненні ще з 2008 року, позивач вважає, що шестимісячний строк, в межах якого банк міг звернутися до нього з вимогою про виплату заборгованості за кредитом, а особливо, як того вимагає закон - з відповідним позовом пропущеним, що позбавляє права банку на стягнення з нього заборгованості в солідарному порядку і в свою чергу, припиняє поруку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, ще 06 березня 2015 року подав до суду заяву, в якій надав додаткові докази до справи, більш детально виклав свою позицію і підтримав свій позов та просив розглядати його за його відсутності.
Відповідачка за позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов ОСОБА_1 визнала, із фактами, викладеними в ньому погодилася та просила розглянути його за її відсутності.
Відповідач ПАТ комерційний банк «Надра» до судового засідання не з'явився. Про час та місце проведення судового засідання двічі повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи та практику Верховного суду України, виходить з наступного.
Судом встановлено, що 13 листопада 2007 р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір «Автопакет» №05/11/2007/840-К/1048, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 36 810 (тридцять шість тисяч вісімсот десять) доларів США на строк до 12 листопада 2014 року із сплатою відсотків в розмірі 12,50 річних на придбання автомобілю марки Toyota Camry, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний НОМЕР_2. (надалі за текстом - кредитний договір).
13 листопада 2007 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем - Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», був укладений договір поруки №05/11/2007/840-П/1048, згідно якого позивач, як поручитель, брав на себе зобов'язання перед кредитором, тобто - ВАТ КБ «Надра» відповідати по зобов'язаннях громадянки та відповідачки за позовом ОСОБА_2, які виникали з умов кредитного договору (надалі за текстом - договір поруки).
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по кредитному договору, який міститься в матеріалах справи, починаючи з січня 2008 року відповідачка ОСОБА_2 перестала сплачувати передбачені умовами кредитного договору регулярні щомісячні платежі, що є періодичним зобов'язанням відповідно до кредитного договору та тим самим, виконувати основні зобов'язання перед банком по поверненню кредиту належним чином.
В матеріалах справи міститься лист-вимога №2264, складений відповідачем - ПАТ комерційним банком «Надра» 28.05.2013 року, в якому позивач ОСОБА_1 повідомляється про наявність заборгованості та вимогою погашення кредиту із нарахованими відсотками та штрафними санкціями.
Як вбачається, зазначеного листа-вимогу Банком було складено через 5 років та 5 місяців з моменту перших неплатежів на користь банку ОСОБА_2, тобто після систематичного неодноразового невиконання нею своїх зобов'язань.
Згідно наданої позивачем копії витягу реєстру заказних листів відправлення банком зазначеної вимоги до нього вбачається, що вона позивачу як поручителю не направлялася і позивач її не отримав належним чином, як того вимагають умови договору поруки. Згідно наведеного реєстру відправлень напроти прізвища позивача адреса направлення листа відрізняється від адреси проживання позивача згідно наданих ним паспортних даних та відповідної відмітки щодо місця його реєстрації за місцем проживання. А саме, у вказаному реєстрі зазначено, що Вимогу банк направляє до АДРЕСА_2 в той час коли позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
Згідно п. 2.1 Договору поруки кредитор набуває право вимоги від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умови, якщо в установлений кредитним Договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині).
З п. 2.2 Договору поруки вбачається, що поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів саме з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання Позичальником зобов'язань.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Згідно договору поруки (п. 5.3) останній не має визначеного строку дії та втрачає свою чинність моментом належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання Поручителем своїх зобов'язань, згідно умов договору.
При розгляді справи та винесенні рішення суд повинен керуватися положеннями та висновками відповідних Рішень (Постанов) Верховного суду України, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до виконання та застосування всіма судами України.
Зазначена вище позиція щодо припинення поруки із виниклих підстав міститься також у Постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по цивільній справі № 6-53 цс 14, де в мотивувальній частині та відповідному правовому висновку колегії зазначається, що аналіз норми права, передбаченої ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, зокрема, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.
Такі висновки містяться і в інших Рішеннях Верховного суду України з таким предметом спору, винесених останнім 17 вересня 2014 року, зокрема, по справі № 6-6цс14 та № 6-125цс14.
Окрім цього, з долученої до матеріалів справи копії позовної заяви банку, поданої останнім до Суворовського районного суду м. Одеси видно, що банк свій позов пред'явив до позивача ОСОБА_1 не протягом 6 місяців з моменту перших порушень позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, в тому числі і шляхом сплати кожного чергового платежу, як того вимагає закон та практика Верховного суду України, а через більше ніж 5 років, що є пропущенням преклюзивного строку на стягнення з позивача боргу солідарно.
Зазначена вище позиція щодо припинення поруки із виниклих підстав міститься також у наведеній Постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по цивільній справі № 6-125цс14, де в мотивувальній частині та відповідному правовому висновку суду зазначається, що згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.
За змістом наведеного в позовній заяві судового рішення та відповідного висновку ВСУ по цивільній справі № 6-53цс14 вбачається, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою саме до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим, зокрема, для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених, зокрема, законом.
ОСОБА_2 як співвідповідачка за позовом позов ОСОБА_1 визнала, із фактами, викладеними в ньому погодилася.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Зазначені вище положення містяться також і в п. 24 Постанови пленуму Верховнорго суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».
В даному випадку таке визнання позову та фактів, викладених в ньому, ОСОБА_2 як співвідповідачкою не протирічить наведеним вище застосованому судом закону та практиці Верховного суду України і такі факти не підлягають доказуванню і впливають на мотиви суду, наведені в Рішенні.
За таких обставин з урахуванням того, що перші порушення зобов'язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 щодо несплати чергових платежів були вчиненні ще з 2008 року, суд вважає шестимісячний строк, в межах якого банк міг звернутися до позивача з вимогою а особливо позовною про виплату заборгованості за кредитом пропущеним, що позбавляє права банку на стягнення з позивача заборгованості в солідарному порядку і в свою чергу припиняє поруку. Права позивача ОСОБА_1 в даному випадку підлягають захисту судом.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.
Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_2 про припинення поруки - задовольнити.
Поруку згідно договору поруки № 05/11/2007/840-П/1048 від 13.11.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», які виникли внаслідок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 05/11/2007/840-К/1048 від 13.11.2007 рок, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 - припинити.
Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 25.03.2015