Справа № 496/5413/14-ц
Провадження № 2/496/185/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді - Буран В.М.

секретар - Рогачко О.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будинку, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

До Біляївського районного суду Одеської області з позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будинку в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівель за адресою АДРЕСА_1.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виселити ОСОБА_1 із належного йому на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він з 1994р. зі своєю родиною проживав на квартирі у ОСОБА_2 08.03.1998р. по вині ОСОБА_2 в його будинку сталося пожежа і будинок практично весь згорів. ОСОБА_2 попросив його допомогти йому відновити будинок. Вони домовились що він збудує ОСОБА_2 маленький будинок для проживання, а ОСОБА_2 переоформить будинок на нього який згорів при пожежі. ОСОБА_2 погодився на нього переоформити будинок, і він почав за свої кошти робити ремонт та будувати ОСОБА_2 новий маленький будинок.

18.02.2008 р. ОСОБА_2 написав заповіт на ОСОБА_1, яким заповів ОСОБА_1, свій дім.

30.10.2014 р. до нього прийшов ОСОБА_2 зі своїми родичами які сказали що ОСОБА_2 написав новий заповіт на них і він повинен виїхати з будинку.

У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом.

ОСОБА_2 свій зустрічний позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 виданого Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.(а.с.57).

У 1994 році він дозволив ОСОБА_1 з його сім'єю тимчасово проживати у його будинку, оскільки свого житла у них не було. Будь - яких договорів найму, оренди щодо житлового будинку між ним та ОСОБА_1 не було. Вони в усній формі домовились про те, що в рахунок платні за проживання у його будинку ОСОБА_1 зробить косметичний ремонт у двох кімнатах будинку та буде слідкувати за будинком, в якій проживає зі своєю сім'єю.

В вересні 2014 року ОСОБА_1 вигнав його з його будинку на вулицю та перешкоджає йому проживати в ньому. З вересня 2014 року по теперішній час він проживає у своєї двоюрідної сестри ОСОБА_4

У зв'язку з викладеним він звернувся з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову - наполягав на задоволенні позову, в позовних вимогах ОСОБА_2 по зустрічному позову просив відмовити.

Представник відповідача по первісному позову в судовому засіданні заперечував проти позову ОСОБА_1 та просив в задоволенні відмовити з підстав відкладених в зустрічному позові та виступі в судовому засіданні, позовні вимоги ОСОБА_2 просив задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будинку не підлягає задоволенню. Суд також прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення підлягає задоволенню. Позиція суду обґрунтовується наступним:

В судовому засіданні було встановлено, що 20.11.2014 р. ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 виданого Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.57).

Позивачем по первісному позову - ОСОБА_1 не доведено належним чином, що у нього виникло права власності на частину спірного житлового будинку. Усі ремонтні, будівельні роботи він здійснював на свій ризик, не укладаючи з ОСОБА_2 відповідних письмових угод.

Пояснення ОСОБА_1 викладені в позовної заяві, та пояснення представника ОСОБА_1 надані в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, оскільки не вважає їх належними доказами щодо предмету позовних вимог за первісним позовом.

Зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки при розгляді справи встановлено, що між сторонами існує конфлікт, в наслідок якого ОСОБА_2 позбавлений користуватись належним йому майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не можу бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбаченому законом.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_2, є власником житлового будинку який розташований за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, права якого порушені, має право звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій особою, які порушують його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню( ст.386 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.41,124 Конституції України, ст.ст. 9, 150, 155 ЖК України, ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 60 88, 179, 212-215, ЦПК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину будинку - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Виселити ОСОБА_1 із належного ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подано Апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Буран В.М.