печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 (ОСОБА_2)

представника відповідача ДП редакція газети «Урядовий кур'єр» - Долженка В.В.

представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до Державного підприємства редакції газети «Урядовий кур'єр», ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства редакції газети «Урядовий кур'єр», ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, просив:

- визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості опубліковані у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2);

- визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення відносно позивача у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2);

- зобов'язати відповідачів спростувати відомості поширені ними ІНФОРМАЦІЯ_4 року у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», які опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем керівника газети «Урядовий кур'єр» та авторів цих статей про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію депутата Волинської обласної ради ОСОБА_8 інформація, яка була опублікована у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

- зобов'язати редакцію газети «Урядовий кур'єр» опублікувати спростування відомостей, поширених відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_4 року у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», які опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем керівника газети «Урядовий кур'єр» та авторів цих статей про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію депутата Волинської обласної ради ОСОБА_8 інформація, яка була опублікована у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження того, що позивач, начебто, в чомусь «винуватий», «незаконно збагатився», «проводив оборудки», «вміння жити», «масштабна» хода вищою освітою», «підключення адмінресурсу» за певні принизливі суми, наведені авторами у даних статтях. Із назв статей вбачаються образливі фрази щодо особи позивача. Таким чином, відповідачі намагаються створити враження для невизначеного кола осіб про створення позивачем конфліктної ситуації з колективом працівників Луцького інституту розвитку людини, привласнення досягнень колективу конкретною особою, проведенні махінацій з приміщеннями і автомобілями.

Так у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено про те, що діяльність колишнього ректора завдала мільйонних збитків Луцькому філіалу університету «Україна», про проведення «оборудок з конфіскованими автомобілями», «фактів лукавого. А то й блюзнірського ставлення до громади уже накопичив чимало». Вказана інформація є не достовірною та підлягає спростуванню.

Автор статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_6 стверджує про виявлення та розкрадання коштів у великих розмірах, зокрема про передачу Луцькому інституту розвитку людини конфіскованих за рішенням судів кількох автомобілів, хоча технічний стан автомобілів не дозволяв поставити їх на облік в МРЕВ, оскільки вони потребували капітального ремонту. Щодо придбання приміщень для університету «Україна» і ПП «КРП», то позивач зазначає, що приміщення купувались університетом та передавались в оренду приватним підприємствам, оскільки приміщення купувались за кредитні кошти. Щодо купівлі лабораторії фізичної реабілітації позивач зазначив, що вона була придбана у 2005 році у ТОВ «УкрТелеМед» та ПМП «Оулен Систем», якою користувався університет безкоштовно, а через три роки вона була продана університету.

Вислови у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої є ОСОБА_5, взагалі нічим не підтверджені, оскільки позивач ні кого не залякував, не погрожував, не здійснював дій, які були б направлені на нехтування репутацією навчального закладу та всіх його працівників. За часів керівництва позивачем університету було працевлаштовано кілька сотень випускників, кілька тисяч випускників отримало вищу освіту.

У судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги (а.с. 51-55), просив:

1. визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості опубліковані у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), а саме:

- зазначену в 4 абзаці статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 - «і про неправдиві дані про статки депутата облради, і про дійну корову, якою для ОСОБА_8 став очолюваний ним приватний ВНЗ, і (це головне в розповідях) про дуже туманні оборудки пана ректора з автомобілями. Залишається тільки дивуватися, як техніка - конфіскат, безоплатно передана приватній структурі, як благодійність, стає власністю приватних осіб?» та в абз. 6 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_8. ІНФОРМАЦІЯ_8»;

- зазначена в 6 абзаці статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» - «ми виявили значні зловживання та розкрадання майна і коштів у великих розмірах. Вони, як кажуть, вилазили чи не з кожної шпарини», в абз. 9 цієї статті «ІНФОРМАЦІЯ_7» та на одній оборудці ОСОБА_8 заробив 147,9 тисяч гривень» та в абзаці 10 цієї стаття «ІНФОРМАЦІЯ_5»;

- зазначена в абз. 2 статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» - «ОСОБА_8, який постійно хизувався успіхами очолюваного ним інституту, насправді довів до філігранної майстерності зневагу до людей, їхньої праці, розтоптав світлу ідею вдосконалення вищої школи на місцях. Пустку своєї душі він і досі демонструє у ставленні до «Рідного» інституту, залякуючи людей, погрожуючи їм, нехтуючи репутацією навчального закладу та всіх його працівників», та в абз. 5 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_6»

2. визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення відносно позивача у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2);

3. зобов'язати відповідачів спростувати відомості поширені ними ІНФОРМАЦІЯ_4 року у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», які опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем керівника газети «Урядовий кур'єр» та авторів цих статей про те, що ними поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію депутата Волинської обласної ради ОСОБА_8 інформація, яка була опублікована у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням суду законної сили;

Відповідачі та їх представники у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, надали письмові заперечення (а.с. 121-122, 123-127, 151-155). Зазначили, що висловлювання у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 такі як «оборудки пана ректора…, блюзнірське ставлення… тощо» є оціночними судженнями, а тому визнанню їх такими, що не відповідають дійсності не підлягають. Що стосується передачі конфіскованих автомобілів, то вказаний вислів є фактичним твердженням та таким, що відповідає дійсності, оскільки з приводу реалізації конфіскованих автомобілів було порушено кримінальну справу за обвинуваченням ректора Інституту ОСОБА_8 у вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, за результатами судового розгляду якої ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі положень Закону України «Про амністію». З приводу розтрати та привласнення майна, представник відповідачів зазначив, що 14 липня 2014 року Управління МВС України у Волинській області внесло відповідно відомості до ЄРДР за № 0001767 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Факт та сума розтрати та привласнення встановлена актом вибіркової перевірки від 27 березня 2014 року на загальну суму 17 млн. грн. 1 липня 2014 року Управлінням державної служби Головдержслужби України у Волинській області встановлено, що ОСОБА_9 порушив пп. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію корупції» та встановлено в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КУпАП. Крім того, враховуючи те, що позивач є публічною особою - депутатом обласної ради, тому вказана інформація у розумінні ст. 29 Закону України «Про інформація» є суспільно необхідною інформацією, поширення якої переважає потенційну шкоду від її поширення. Тому, на думку представника відповідачів, вказана інформація не може визнаватись такою, що не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 є колишнім ректором Луцького інституту розвитку людини університету «Україна», на даний час депутатом Волинської облради (а.с. 56).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року газетою центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур'єр» № НОМЕР_1 (НОМЕР_2) були опубліковані статті «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», у яких міститься наступна інформація:

- в 4 абзаці статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 - «і про неправдиві дані про статки депутата облради, і про дійну корову, якою для ОСОБА_8 став очолюваний ним приватний ВНЗ, і (це головне в розповідях) про дуже туманні оборудки пана ректора з автомобілями. Залишається тільки дивуватися, як техніка - конфіскат, безоплатно передана приватній структурі, як благодійність, стає власністю приватних осіб?» та в абз. 6 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_8. ІНФОРМАЦІЯ_8»;

- в абзаці 1 статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» - «ми виявили значні зловживання та розкрадання майна і коштів у великих розмірах. Вони, як кажуть, вилазили чи не з кожної шпарини», в абз. 8 цієї статті «ІНФОРМАЦІЯ_7» та на одній оборудці ОСОБА_8 заробив 147,9 тисяч гривень» та в абзаці 9 цієї стаття «ІНФОРМАЦІЯ_5»;

- в абз. 2 статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» - «ОСОБА_8, який постійно хизувався успіхами очолюваного ним інституту, насправді довів до філігранної майстерності зневагу до людей, їхньої праці, розтоптав світлу ідею вдосконалення вищої школи на місцях. Пустку своєї душі він і досі демонструє у ставленні до «Рідного» інституту, залякуючи людей, погрожуючи їм, нехтуючи репутацією навчального закладу та всіх його працівників», та в абз. 5 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_6» (а.с. 13-15).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Інформація, викладена у 4 абзаці статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 - «і про неправдиві дані про статки депутата облради, і про дійну корову, якою для ОСОБА_8 став очолюваний ним приватний ВНЗ, і (це головне в розповідях) про дуже туманні оборудки пана ректора з автомобілями. Залишається тільки дивуватися, як техніка - конфіскат, безоплатно передана приватній структурі, як благодійність, стає власністю приватних осіб?» судом не визнається такою, що не відповідає дійсності, оскільки вона відповідає дійсності, є правдивою, що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 червня 2012 року, якою звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 8 липня 2011 року, кримінальну справу за ст. 367 ч. 1 КК України відносно ОСОБА_8 щодо неналежного виконання ним як ректором Луцького інституту розвитку людини університету «Україна» службових обов'язків з приводу не постановки на баланс університету та облік у МРЕВ транспортних засобів закрито (а.с. 141-142).

Інформація, викладена у абз. 8 статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» - «ІНФОРМАЦІЯ_7» та на одній оборудці ОСОБА_8 заробив 147,9 тисяч гривень» та в абзаці 9 цієї стаття «ІНФОРМАЦІЯ_5» є такою, що відповідає дійсності та не визнається судом недостовірною, оскільки підтверджується наступним.

Прокуратурою Волинської області разом із залученими спеціалістами управління освіти і науки Волинської обласної державної адміністрації області виявлено порушення щодо невнесення змін до «Положення про Луцький інститут розвитку людини вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» штатного розпису та структури закладу, у зв'язку з чим скеровано зазначену інформацію до Державної інспекції навчальних закладів України, яка відповідно до Положення, затвердженого Указом Президента України № 438 від 8 квітня 2011 року здійснює інспектування навчальних закладів з питань організації навчально-виховної і науково-методичної роботи, використання науково-педагогічного потенціалу та матеріальних ресурсів, розвитку матеріально-технічної бази і соціальної сфери (а.с. 75-77).

За результатами перевірки з приводу оренди нежитлових приміщень ПП «КРП» та придбання у ПП «КРП» медичного обладнання для університету прокуратурою Волинської області заходи прокурорського реагування не вживались, оскільки такі дії університетом здійснювались на підставі цивільно-правових угод (а.с. 148-149).

Разом з тим, єдиним засновником ПП «КРП» є ОСОБА_8 відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 156-157).

Придбання у ПП «КРП» медичного обладнання для університету підтверджується прибутковими накладними (а.с. 158-172).

Вказане дає підстави стверджувати, що позивач, будучи одночасно ректором університету та засновником ПП «КРП» отримав від оренди нежитлових приміщень ПП «КРП» та придбання у ПП «КРП» медичного обладнання для університету дохід.

Крім того, відповідно до акту від 27 березня 2014 року про результати вибіркової перевірки повноти своєчасності оприбуткування готівкових коштів у касі інституту розвитку людини університету «Україна» за період з 4 жовтня 2007 року по 29 серпня 2011 року визначена сума збитків, завданих інституту шляхом привласнення готівкових коштів, - 17 406 554 грн. 70 коп. (а.с. 85-88).

Неналежне ведення бухгалтерського та фінансового обліку в інституті розвитку людини університету «Україна» за період з 1 вересня 2004 року по 30 червня 2012 року стверджується актом комісії університету від 3 серпня 2012 року (а.с. 89-120)

Також, з приводу привласнення грошових коштів службовими особами вищого навчального закладу «Луцький інститут розвитку людини університету «Україна» шляхом зловживання службовим становищем за період з 2007 року по 2011 року, що спричинило вказаному закладу значної матеріальної шкоди СУ УМВС України у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001767 від 14 липня 2014 року за ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 133).

Таким чином, інформація, зазначена в абз. 8 та 9 статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» є такою, що відповідає дійсності.

Інформація, викладена в абз. 2 статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» з приводу залякування працівників університету судом недостовірною не визнається, оскільки відповідно до акту працівників університету від 12 травня 2014 року заступник губернатора ОСОБА_8 в грубій формі вимагав звільнення приміщення «… ви тут працювати не будете … я створював цей інститут, а ви його тут руйнуєте». За допомогою своїх помічників почав демонстративно організовувати заміну замків і погрожував зачинити працівників університету у приміщенні (а.с. 155).

Суд дійшов висновку, що інша інформація, викладена у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» не є такою, що не відповідає дійсності, оскільки вона містить оціночні судження, виходячи з наступного.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так, інформація, яка міститься в статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» викладена з використанням мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). А тому, не може бути перевірена на відповідність фактичним даним інформація, яку просить визнати не достовірною та такою, що не відповідає дійсності, зокрема, інформація:

- в 4 абзаці статті «ІНФОРМАЦІЯ_1 - «і про неправдиві дані про статки депутата облради, і про дійну корову, якою для ОСОБА_8 став очолюваний ним приватний ВНЗ, …» та в абз. 6 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_8. ІНФОРМАЦІЯ_8»;

- в абз. 2 статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» - «ОСОБА_8, який постійно хизувався успіхами очолюваного ним інституту, насправді довів до філігранної майстерності зневагу до людей, їхньої праці, розтоптав світлу ідею вдосконалення вищої школи на місцях. Пустку своєї душі він і досі демонструє у ставленні до «Рідного» інституту, залякуючи людей, погрожуючи їм, нехтуючи репутацією навчального закладу та всіх його працівників», в абз. 5 цієї ж статті «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Тому, доводи позивача про недостовірність інформації викладена у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_1, «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» є безпідставними, оскільки така інформація взята з контексту цих статей та її необхідно оцінювати разом із усім їх змістом.

Зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, ОСОБА_8 - колишній ректор Луцького інституту розвитку людини університету «Україна», на даний час є депутатом Волинської облради, то він є публічною особою, у зв'язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції.

Тому, судження, висловлені відповідачами з приводу діяльності позивача, містять гостру критику його діяльності на посаді ректором Луцького інституту розвитку людини університету «Україна» та не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі «Отехі Мондрагон проти Іспанії» відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Отже, поширена інформація відповідачами про позивача містить оціночні судження відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою.

При цьому, позивач, будучи депутатом Волинської облради, мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_8 до Державного підприємства редакції газети «Урядовий кур'єр», ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Батрин О.В.