АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/633/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В.
при секретарі<Посипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них ,-

в с т а н о в и л а :

08 грудня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, посилаючись на те, що з 01 вересня 2006 року по теперішній час він перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, яка із зазначеного часу мешкала з ним у м. Києві у його квартирі, але зареєстрована у будинку свої батьків с. Руська Поляна Черкаського району .

Позивач ОСОБА_7 вказує, що від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з народження зареєстровані і проживали у його квартирі у м. Києві. Діти з народження знаходилися на його утриманні та відвідували у м. Києві: донька - середній загальноосвітній заклад «Слав'янська Гімназія», син - школу-дитячий садок «Світозар». Відповідач ОСОБА_6, перебуваючи з ним у шлюбі, жодного дня ніде не працювала, повністю знаходилася на його утриманні. Він постійно працює, позитивно характеризується по місцю роботи. Позивачу відомо, що відповідач і зараз не має самостійного доходу, ніде не працює, живе за рахунок коштів своєї матері, що мешкає за кордоном.

Позивач зазначає у позові, що він любить своїх дітей, між ними були дуже тісні стосунки. У дітей у м. Києві також постійно проживають та зареєстровані близькі родичі: бабуся та тітка. У липні 2014 року він, посварившись з відповідачем, яка неправомірно, як вважає позивач, з порушенням норм закону, не визначила у встановлений законом спосіб місце проживання дітей, самовільно вивезла дітей з місця їх постійного проживання у невідомому для нього напрямку, і до цього часу ховає від нього як самих дітей, так і не повідомляє їх місце знаходження, порушуючи таким чином його особисті немайнові права. Через неправомірні дії відповідача ОСОБА_6 його двоє малолітніх дітей опинилися без постійного місця проживання, без належних соціально-побутових умов, без засобів до існування, позбавлені батьківського піклування з його боку, без навчання у школі, посилається позивач.

З приводу розшуку своїх дітей ОСОБА_7 з серпня 2014 року, на протязі чотирьох місяців письмово звертався до правоохоронних органів (міліції, прокуратури) у м. Києві та м. Черкасах, куди як з'ясувалося виїхала з дітьми відповідач ОСОБА_6, а також до територіальних органів освіти м. Черкаси та Черкаського району. З відповідей зазначених органів йому відомо, що діти разом з матір'ю зараз мешкають у орендованій квартирі у м. Черкаси, донька навчається у Черкаської спеціалізованій школі № 17 у 2-Б класі, відповідач надати адресу проживання дітей відмовилася.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_6 з липня 2014 року чинить перешкоди у виконанні його батьківських обов'язків та у використанні батьківських прав щодо виховання та розвитку дітей, батьківського контролю, не дає йому можливості зустрічатися з дітьми і в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Його спроби дійти до порозуміння з відповідачем в цьому питанні успіху не мали. В зв'язку з цим ОСОБА_7 звернувся до суду із даним позовом та просив визначити способи його участі у вихованні дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: встановити побачення з дітьми у першу та третю суботу та неділю кожного місяця з 10:00 год. суботи до 20:00 неділі з правом виїзду у цей час з дітьми у м. Київ; встановити побачення з дітьми під час шкільних канікул тривалістю, не менш ніж половини днів канікул з правом виїзду з дітьми у м. Київ; встановити щорічний сумісний виїзд на оздоровчий відпочинок під час літніх шкільних канікул тривалістю, не менш трьох тижнів; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дітьми та в їх вихованні; зобов'язати відповідача рекомендованим листом повідомляти його про зміну місця проживання (перебування, оренди приміщення) дітей або їх місця навчання.

Рішенням Черкаського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них задоволено частково.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_6 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Встановлено побачення ОСОБА_7 з дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_8:

- У першу та третю суботу та неділю кожного місяця з 10:00 год. суботи до 20:00 год. неділі з правом виїзду у цей час з дітьми до м. Київ, за умови згоди дітей;

- Під час осінніх, зимових та весняних шкільних канікул тривалістю половини днів канікул, з правом виїзду у цей час з дітьми до м. Київ, за умови згоди дітей;

- Встановлено щорічний сумісний виїзд з дітьми на відпочинок під час літніх шкільних канікул тривалістю до 30 днів, за умови згоди дітей.

Зобов'язано ОСОБА_6 повідомляти ОСОБА_7 про зміну місця проживання дітей та їх місце навчання.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду необ'єктивне, в зв'язку з чим просить змінити рішення Черкаського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року та відмовити позивачу ОСОБА_7 в наданні права виїзду з дітьми до м. Києва, а також сумісного виїзду з дітьми на відпочинок під час літніх канікул тривалістю до 30 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, при визначенні участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми виходив х їх доведеності та враховував, що позивач має належні матеріальні та соціально-побутові умови для спілкування з дітьми за місцем свого постійного проживання, добрі та налагоджені стосунки з дітьми, прийняв до уваги що запропонований ним спосіб участі у вихованні дитини, місці і часу їх спілкування забезпечує права обох з батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, проте вважав необхідним більш детально конкретизувати дні і години участі позивача у спілкуванні з дітьми, а також вважав необхідним враховувати думку дітей, та забезпечити участь позивача у вихованні і спілкуванні з дітьми лише за їх згодою, про що вказав в резолютивній частині рішення.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи що судом безпідставно та необґрунтовано задоволено позов, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні згідно даних свідоцтва про шлюб, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2006 року, який було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2014 року.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно даних довідки ЖБК «Молодіжний-21» від 14 серпня 2014 року № 62, позивач ОСОБА_7 та його діти: дочка - ОСОБА_9 та син - ОСОБА_11, зареєстровані і проживали у АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджується доказами, що в липні 2014 року відповідач ОСОБА_10 разом із дітьми переїхала проживати в м. Черкаси, де мешкає на даний час. Відповідач ОСОБА_6 дозволяє позивачу спілкуватися з дітьми лише в її присутності.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України.

Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до вимог ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Виходячи із вищезазначених норм закону, можливо зробити висновок, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Отже, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на дані вимоги закону, тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_7 посилався на те, що відповідач ОСОБА_6 з липня 2014 року чинить перешкоди у виконанні його батьківських обов'язків і у використанні батьківських прав щодо виховання та розвитку дітей, батьківського контролю, не дає йому можливості зустрічатися з дітьми та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Разом з тим, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, як і відсутнє рішення органу опіки та піклування, в якому орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Оскільки таке рішення органу опіки та піклування є обов'язковим, а також має бути дотримано порядок щодо участі у вихованні дитини, передбачений ст. ст. 158, 159 СК України, то погодитися з ухваленим рішенням суду першої інстанції не можна, колегія суддів вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з вищевикладеного вбачається, що позивачем не доведено в суді порушення його прав, не дотримано вимог закону щодо звернення до органу опіки та піклування для вирішення питання органом опіки та піклування, який визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, оскільки сам позивач підтвердив в суді апеляційної інстанції, що не звертався по даному питанню до органу опіки та піклування, тому дане питання і не вирішувалось органом опіки і піклування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, задовольнивши частково позовні вимоги, оскільки взяв до уваги лише пояснення самого позивача, не врахувавши, що позивачем не надано рішення чи висновку органу опіки та піклування і дане питання не було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Колегія суддів вважає, що є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки районний суд ухвалив рішення без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, як вимагають того ст. ст.212, 213 ЦПК України. При ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, зацікавлені особи: Орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :