Провадження № 760/5661/14-ц
Справа № 2-2740/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участю секретарів- Беленок А.М., Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаваенерго» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 09.10.2009 року по 01.04.2014 року в розмірі 2045,01 грн., інфляційних витрат в сумі 117,08 грн., 3% річних в сумі 190,56 грн., а всього загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 2352,65 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що предметом діяльності підприємства «Полтаваенерго» є надання послуг з теплопостачання у вигляді опалення і гарячого водопостачання. Позивач вказує, що відповідно до Договору дарування від 09.10.2009 року відповідач ОСОБА_2 прийняла у спільну часткову власність 1/3 квартири АДРЕСА_1. Взаємовідносини підприємства «Полтаваенерго» та відповідача ОСОБА_2 по наданню послуг з теплопостачання регулюються Житловим кодексом України та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Позивач зазначає, що в лютому 2011 року відповідач зверталася до ПОКВПТГ «Полтаваенерго» з проханням укласти між підприємством та нею договір про надання послуг теплопостачання на належну їй частину квартири. Позивач роз'яснив відповідачу, що для укладення з нею договору про надання послуг з теплопостачання необхідно рішення про визначення розміру опалювальної площі, що відповідає її частині в праві спільної часткової власності. Дане питання не відноситься до компетенції підприємства, тому відповідачу було запропоновано звернутися до балансоутримувача будинку, через Виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради або до судових органів.

30.11.2011 року до позивача звернувся гр. ОСОБА_4, який відповідно до вищевказаного договору дарування від 09.10.2009 року є власником 2/3 частини АДРЕСА_1 з проханням укласти з ним договір про надання послуг теплопостачання на оплату його частини квартири, в праві спільної часткової власності. До заяви було додано копію рішення Октябрського районного суду м. Полтави, від 08.11.2011 року, яким було визначено порядок користування спільною частковою власністю (квартира № 86) та визначена площа співвласників для розрахунку платежів за комунальні послуги.

На підставі наданого рішення, позивач відкрив окремий особовий рахунок на: 1). ОСОБА_4 (2/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-0; 2) ОСОБА_2 (1/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-1.

У відповідності до ст. 162 ЖК України та п.п. 14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Мнісітрів України від 17.05.2005 року № 76 відповідач зобов'язаний своєчасно вносити квартиру плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги теплопостачання в строки, встановлені чинним законодавством.

Як зазначає позивач, підприємство «Полтаваенерго» надавало послуги з центрального опалення в квартиру відповідача АДРЕСА_2, загальною опалювальною площею 25,5 кв.м.

Згідно з нормами п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

На виконання зазначеної норми права, позивачем було підготовлено договір про надання послуг теплопостачання відповідно до типового договору та направлено на адресу відповідача разом із супровідним листом вих. № 26/1355 від 02.12.2011 року. Проте, відповідач відмовилася від підписання запропонованого договору, посилаючись на те, що в договорі вказана вже існуюча заборгованість, з якою відповідач не може погодитись.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2, яка є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, є абонентом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаваенерго» та споживачем послуг з централізованого теплопостачання, однак, в порушення прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не сплачує кошти за користування наданими їй позивачем «Полтаваенерго» послугами і за період з 09.10.2009 року по 01.04.2014 року має заборгованість, яка, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, становить 2352,65 грн., тому позивач просить стягнути з неї зазначену суму заборгованості в судовому порядку, а також суму сплаченого судового збору.

В судове засіданні позивач- Полтавське обласне комунально виробниче підприємство теплового господарства «Полтаваенерго» свого представника не направило, надіславши заяву про розгляд справи у відсутність представника підприємства, підтримавши заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, мотивуючи тим, що вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а, отже, такими, що не підлягають задоволенню. Послалася на те, що вона не має ніякого відношення до вказаної позивачем заборгованості, яка утворилася за період з 09.10.2009 року по 01.04.2014 року. Зазначила, що між позивачем та гр. ОСОБА_4 29.03.2010 року було укладено договір на надання послуг на усю площу квартири АДРЕСА_1 а їй було відмовлено в цьому. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, від 08.11.2011 року, було визначено порядок користування спільною частковою власністю (квартира № 86) та визначена площа співвласників для розрахунку платежів за комунальні послуги. На підставі даного рішення, позивач відкрив окремий особовий рахунок на: 1). ОСОБА_4 (2/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-0; 2) ОСОБА_2 (1/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-1. До 01.12.2011 року плату за надані послуги з теплопостачання у повному обсязі вносив ОСОБА_4 за його договором з позивачем від 29.03.2010 року (рах. № 3-550-86-0), а після цього терміну 2/3 усієї суми сплачувала відповідач, а тому вона перед позивачем заборгованості не має. Вважає, що позовні вимоги та доводи в їх обґрунтування є абсолютно надуманими, а також такими, що мають за мету отримати за надані послуги теплопостачання подвійну суму. Надала суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи та документи в якості доказів, щодо обґрунтування заперечень.

Суд, вислухавши пояснення відповідачки, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані в справі докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Згідно зі статтями 11 і 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі .

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Визначення основних засад організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх прав та обов'язків міститься в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги », споживач фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтями 20, 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені права і обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов'язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги.

Згідно «Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживач зобов'язаний вчасно, у встановлений строк вносити оплату за надані послуги щомісячно за встановленими нормами та тарифами.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 09.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смекаліною Л.Т. та зареєстровано в реєстрі за № 1862, відповідач ОСОБА_2 прийняла у спільну часткову власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 37-40).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08.11.2011 року, визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Вказаним рішенням визначена площа співвласників для розрахунку платежів за комунальні послуги, а саме виділено ОСОБА_2, частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 27,0 кв.м.; виділено ОСОБА_4 частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 54,1 кв.м. (а.с. 43-44).

На підставі наданого рішення, позивач відкрив окремий особовий рахунок на: 1). ОСОБА_4 (2/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-0; 2) ОСОБА_2 (1/3 в праві спільної часткової власності) - 3-550-86-1.

Також в судовому засіданні встановлено, що 29.03.2010 року між позивачем Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаваенерго» та ОСОБА_4 було укладено договір №3-550-86-0 на надання послуг на усю площу квартири АДРЕСА_3, загальною площею 80,1 кв.м., та відкрито особовий рахунок, про що не заперечувала представник позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово зверталася до позивача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаваенерго» із листами з проханням укласти між підприємством та нею договір про надання послуг теплопостачання на належну їй частину квартири, на що їй позивачем було відмовлено, що підтверджується відповідними листами, які містяться в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать про те, що після рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08.11.2011 року, Полтавським КП ЖЕО №2, який є балансоутримувачем будинку, у 2011 році відповідачу ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1, за яким вона сплачує відповідні послуги, починаючи з грудня 2011 року, що підтверджується відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи. Також в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують факт оплати послуг з теплопостачання за період з 09.10.2009 року по 01.12.2011 року іншим співвласником квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_4 за його договором з позивачем від 29.03.2010 року, рах. №3-550-86-0.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, як вбачається з розрахунку боргу за послуги з теплопостачання, що надавались Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаваенерго», за період з 01.11.2009 року по 01.02.2014 року відповідачу ОСОБА_2, нараховувалась плата за надані послуги безпідставно (а.с. 8).

Представником позивача не надано суду документального підтвердження, на підставі чого позивачем було розраховано та затверджено тарифи на послуги, та їх обґрунтовані розміри, розраховано розмір загальної заборгованості, не вказано конкретні періоди, за які виникла заборгованість саме відповідача ОСОБА_2 Саме по собі нарахування заборгованості не є безумовною підставою вважати, що її розмір є безспірним. Відповідач, заперечуючи проти дійсного розміру заборгованості за надані послуги, вказує на її необґрунтованість та безпідставність її існування взагалі. Позивач іншого належними та допустимими доказами не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком.

Разом з тим, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність законних підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за послуги теплопостачання, оскільки відповідач не має боргових зобов'язань перед позивачем, на час звернення позивача з позовом до суду.

Таким чином, виходячи з обставин, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не надано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість його доводи спростовуються матеріалами справи, а отже в задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, - слід відмовити повністю.

В ході судового розгляду відповідач просила стягнути із відповідача судові витрати , які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 121,80 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року про передачу справи за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду міста Полтави, 1700 грн. - витрати на правову допомогу.

Розглядаючи питання стягнення із позивача судових витрат на користь позивачки у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, суд вважає, що вказані суми, не підлягають стягненню із позивача виходячи із наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що відповідачкою в підтвердження понесених витрат на правову допомогу , не надано детального розрахунку наданої правової допомоги АО « Голосіївська колегія адвокатів м. Києва» , виходячи із якого б суд зміг би оцінити відповідність наданих послуг їх вартості, яку просить стягнути відповідач, суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, слід відмовити.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судового збору у розмірі 121,80 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про передачу справи за підсудністю, оскільки стягнення судових витрат має на меті, по перше, компенсувати суду витрати по розгляду цивільних справ, а по - друге створити несприятливі майнові наслідки для осіб, для осіб, які вчинили цивільні правопорушення або пред`явили необгрунтовані вимоги до суду .

Проте, відповідачка на власний розсуд розпорядилась своїми процесуальними правами на щодо оскарження ухвали про передачу справи за підсудністю, тому суд вважає, що на позивача не повинен бути покладений обов»язок по відшкодуванню витрат по оплаті даного судового збору, так як його сплата не пов»язана із необґрунтованістю заявлених вимог.

На підставі наведеного та керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, ст. 162 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 27, 31, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: