АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6466/15 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Довгаль А.П.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», третя особа ОСОБА_5 про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», третя особа ОСОБА_5 про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсним.

В обґрунтування позову зазначають, 09 вересня 2004 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції та ОСОБА_5 укладено Генеральну кредитну угоду №23; укладено кредитний договір № 014/02/3-1392-06 від 12 вересня 2006 року на суму 230 000 доларів США зі сплатою 14,0 % річних та кредитний договір № 014/07/1-152-07 від 16 лютого 2007 року на суму 120 000 доларів США зі сплатою 14,0 % річних.

На укладання цих договорів згоди ОСОБА_2 дружини позичальника, всупереч вимогам ст. 65 СК України, отримано не було.

На забезпечення виконання умов Генеральної кредитної угоди, 9 вересня 2004 року між ПАТ«ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №014/02/3-76/1-04, згідно якого у іпотеку Банку передано квартиру житловою площею 50,9 кв. м., за адресою АДРЕСА_1; 16 лютого 2007 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3Ю укладено договір іпотеки № 014/07/1-152/1-07, згідно якого у іпотеку Банку передано житловий будинок №5 по пров. Гладкому у м.Харкові.

ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_2 Генеральна кредитна угода та кредитні договори укладені без згоди дружини та порушують її права та інтереси.

Вважають, що договори іпотеки є недійсними як правочини щодо забезпечення основного зобовязання за Генеральною кредитною угодою, яка укладена без згоди дружини.

Просять визнати недійсними Генеральну кредитну угоду № 23 від 09 вересня 2004 року, кредитний договір № 014/02/3- 1392-06 від 12 вересня 2006 року, кредитний договір № 014/07/1-152-07 16 лютого 2007 року, укладені між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5, договори іпотеки № №№014/02/3-76/1-04 від 9 вересня 2004 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_1 та № 014/07/1-152/1-07 від 16 лютого 2007 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Судом не залучено до участі у справі ОСОБА_6, яка є контрагентом договору іпотеки №014/02/3-76/1-04 від 9 вересня 2004 року. Справу розглянуто без урахування прав та інтересів особи, якої ця справа стосується.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 09 вересня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»( правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль») та ОСОБА_5 укладено генеральну кредитну угоду №23.

На виконання генеральної угоди між Банком та ОСОБА_5 12 вересня 2006 року укладено кредитний договір №014/02/3-1392-06, за яким позичальнику надано кредит у сумі 230 000,00 доларів США та кредитний договір №014/07/1-152-07 від 16 лютого 2007 року на суму 120 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за генеральною кредитною угодою №23 та кредитними договорами 09 вересня 2004 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №014/02/3-76/1-04, згідно якого у іпотеку Банку передано квартиру за адресою АДРЕСА_2, а також 16 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 014/07/1-152/1-07, за яким у іпотеку передано у іпотеку житловий будинок за адресою м.Харків, пров. Гладкий № 5.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що згоди дружини на отримання кредиту чоловіком не потребується.

Відповідно до вимог 1054, 215 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Генеральна угода та кредитні договори є правочинами щодо отримання у власність майна, а не розпорядження майном, яке належить подружжю.

За таких обставин згоди одного з подружжя на укладення договору кредиту іншим подружжям не потребується.

Отже, згоди ОСОБА_2 на укладення кредитного договору ОСОБА_5 не треба.

Оскільки підстав для визнання основного зобовязання недійсним немає, то іпотечні договори, укладенні на виконання генеральної угоди, є дійсними.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: