АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5230/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3299/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

23 жовтня 2015 року м. Полтава

Суддя судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області Лобов О.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на ухвалу судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2015 року за матеріалами позовної заяви публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 14 вересня 2015 року позовна заява ПАТ"«ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 повернута заявнику разом з додатками.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржило публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни.

Апеляційна скарга не відповідає вимогам ч.2 ст.297 ЦПК України, оскільки при подачі апеляційної скарги не сплачено судовий збір.

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 14 вересня 2015 року року залишено без руху, так як при подачі апеляційної скарги не було сплачено судовий збір в розмірі 1218 грн. відповідно до пункту 1.9. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI (в редакції змін, внесених законом № 484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності з 01.09.2015р.). Апелянту надано строк для усунення недоліків, але не більше п'яти днів з дня отримання ухвали.

Копію вказаної ухвали апелянт отримав 16 жовтня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

22 жовтня 2015 року на адресу апеляційного від апелянта надійшло клопотання про звільнення апелянта від сплати судового збору. При цьому, він зазначає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» не може надати документ, що підтверджує сплату судового збору, в зв'язку з важким фінансовим становищем та відсутністю можливості сплатити судовий збір.

Клопотання представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» обґрунтовується тим, що Банк є неплатоспроможним, знаходиться у важкому фінансовому становищі, зміни в законодавстві, якими Фонд позбавлений пільг на оплату судового збору, зробили неможливою його роботу, що в свою чергу може мати наслідком неефективне та нецільове використання бюджетних коштів. Також зазначається, про внесення на розгляд до ВРУ законопроекту про внесення змін до ЗУ «Про судовий збір», яким передбачено надання Фонду пільг по оплаті судового збору, що на думку апелянта свідчить про обґрунтовану необхідність звільнення уповноважених осіб Фонду від сплати судового збору у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Суддя-доповідач, надавши оцінку заявленому клопотанню, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовій збір» (в редакції чинній на момент подачі апеляційної скарги 03.09.2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не віднесена до категорії осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення від такої сплати (абз.2 п. 29 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на доступ до суду.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B).

В рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»: суд вважає, що судові власті не змогли забезпечити належного балансу між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересом позивача у відстоюванні свого позову в суді, з другого боку.

Збір, який вимагався від заявника за розгляд його справи, був надмірним. Внаслідок цього він утримався від позову, і його справу так і не було розглянуто судом. Це, на думку Суду, завдало шкоди самій суті його права на доступ до суду.

Разом з тим, в рішенні від 5 червня 2003 року Рейтер проти Німеччини по питанню прийнятності скарги, скарга визнана неприйнятною, що стосується пункта 1 Статті 6 Конвенції (доступ до правосуддя). Зобов»язання виплатити Конституційному суду 1 500 німецьких марок в якості авансу в рахунок судових витрат до того, як суд винесе по справі своє рішення, не є обмеженням права на доступ до правосуддя, яке само по собі несумісне з пунктом 1 Статті 6 Конвенции. Скарга визнана явно безпідставною.

Враховуючи, що апелянт є юридичною особою, до матеріалів справи не додано жодного доказу, які б свідчили про те, що сплата судового збору у розмірі 1218 грн., є перешкодою для звернення до суду, є надмірним тягарем для апелянта, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, тому зобов»язання апелянта сплатити судовий збір, не є порушенням ст. 6 Конвеції щодо доступу до суду.

Твердження апелянта про наявність зареєстрованого у Верховній Раді України законопроекту не являється беззаперечною обставиною для звільнення (відстрочення або розстрочення) сплати судового збору, оскільки не являється Законом, який підлягає обов'язковому застосуванню. Окрім того, слід зазначити, що суд не може вирішувати будь-які правовідносини на майбутнє та, припускаючи їх виникнення, робити будь-які висновки, а тому ці доводи апелянта не беруться до уваги.

Враховуючи вищевикладене, підстав неможливості здійснення оплати суми судового збору не вбачається, а тому в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 73 ЦПК України, апелянту необхідно продовжити строк для виконання ухвали судді від 08 жовтня 2015 року на п'ять днів з дня отримання даної ухвали.

Керуючись ст.73, 297 ч.2 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу судді Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2015 року.

Продовжити строк для виконання ухвали судді від 08 жовтня 2015 року для усунення недоліків в частині оплати судового збору на п'ять днів з дня отримання даної ухвали.

В разі не виконання вимог ухвали апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.А.Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя: О. А. Лобов