Справа № 452/1218/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"28" вересня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 5 травня 2015 року пред'явила позов до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 у м. Самборі Львівської області.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить 5/6 частин вказаного будинку, а відповідач є спадкоємцем 1/6 частини даного будинку після смерті його батька, котрий помер у червні 2001 року, однак із 1995 року ОСОБА_3 періодично перебуває в місцях позбавлення волі, а коли повертається, то проживає у своєї співмешканки, в її житловому приміщенні, тобто він не несе жодних витрат по утриманню вказаного будинку і не приймає участь у спільному побуті, а тому вважається таким, що втратив право на користування житлом.

Вона, позивач, має намір отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, але із-за того, що ОСОБА_2 зареєстрований у цьому будинку та має дохід у вигляді пенсії і субсидії розраховуються відповідно до сукупного доходу всіх зареєстрованих осіб в будинку, така не може бути їй призначена.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 у підтримання своїх позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що з 2011 року по 2015 роки відбував покарання у виді позбавлення волі, однак після звільнення не має де проживати і буде нести всі витрати по утриманню будинку.

Вислухавши пояснення сторін та показання свідка, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав.

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом та інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомо, що ОСОБА_1 є власником 5/6 будинку АДРЕСА_1 у м. Самборі, 1/6 частина вказаного будинку зареєстрована за ОСОБА_5, котрий померІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с. 4, 32).

Із будинкової книги видно, що за даною адресою з 13.02.2001 року зареєстрований ОСОБА_3 ( а.с. 8-9).

Із довідки про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 вбачається, що станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 відповідач проживав разом із спадкодавцем (а.с. 62-63).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_3 є таким, що прийняв спадщину, яка складається із 1/6 частини будинку по АДРЕСА_1 у м. Самборі, після смерті свого батька ОСОБА_5

Сам позивач не заперечує того, що відповідач є спадкоємцем 1/6 частини вказаного будинку після смерті свого батька.

Статтями 317 - 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 405 цього Кодексу право на користування житлом втрачає член сім'ї власника житла у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, але не співвласник житла.

Згідно ст.ст. 71 та 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться щодо наймача або членів його сім'ї, але відповідач до таких не належить.

У пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.

Із довідки про звільнення відомо, що ОСОБА_3 звільнений із Львівської установи виконання покарань (а.с. 48).

Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що відсутні підстави для захисту прав позивача, як співвласника житлового будинку, шляхом визнання другого співвласника цього будинку таким, що втратив право на користування житлом у цьому ж будинку.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за безпідставністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 у м. Самборі Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя