Справа № 348/2024/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2065/2015
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство внутрішніх справ України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином за апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Надвірнянського районного суду від 27 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої злочином.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено УМВС України в Івано-Франківській області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 04 березня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів залучено Міністерство внутрішніх справ України, ОСОБА_3, ОСОБА_4та ОСОБА_5

Останнім рішенням Надвірнянського районного суду від 27 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 400 000,00 грн. В задоволенні позову до Державної казначейської служби України відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення УМВС України в Івано-Франківській області та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначають, що суд безпідставно стягнув заподіяну моральну шкоду з УМВС України в Івано-Франківської області. При цьому судом не враховано, що відповідно до положень законодавства шкода, заподіяна неправомірними діями працівників правоохоронного органу стягується з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

УМВС України в Івано-Франківській області також вказує, що при вирішенні справи судом не прийнято до уваги, що засуджені перебували у трудових відносинах з Надвірнянським районним відділом міліції, який входить до єдиної системи органів внутрішніх справ України. Останній є самостійною юридичною особою, здійснював нарахування та виплату засудженим заробітної плати. В той же час видача управлінням наказів про звільнення зі служби не може слугувати підставою наявності трудових відносин, а звідси покладення на них відповідальності.

З наведених підстав апелянти просили рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення: УМВС України в Івано-Франківській області - про відмову у задоволенні позову до них, а представник ОСОБА_2 - про задоволення позову в повному об'ємі.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 доводи їхньої скарги підтримав, а доводи апеляційної скарги УМВС України в Івано-Франківській області визнав частково, з наведених у них мотивів.

Представник прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 доводів апеляційних скарг не визнала.

Представники Державної казначейської служби України, УМВС України в Івано-Франківській області та МВС України, а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, що не перешкоджає розглядові справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги УМВС України в Івано-Франківській області та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не підлягають до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, шо моральна шкода заподіяна позивачу ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під час виконання ними своїх службових (трудових) обов'язків. Відтак, ця шкода підлягає стягненню з юридичної особи, з якою вони перебували у службових (трудових) відносинах, а саме з УМВС України в Івано-Франківській області. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності та справедливості, врахувавши при цьому характер та тривалість страждань потерпілого.

Такий висновок місцевого суду ґрунтується на нормах матеріального закону та узгоджується з матеріалами справи і тому колегія суддів погоджується з ним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Як передбачено ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, які містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках тощо.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що внаслідок незаконних дій, вчинених працівниками Надвірнянського РВ УМВС, настала смерть його батька ОСОБА_9, у зв'язку з чим йому, позивачу, завдано моральну шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи вироком Городенківського районного суду від 10 травня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 365 ч.3, ст.121 ч.2, ст.366 ч.2 України та призначено їм відповідне покарання у вигляді позбавлення волі. Також на користь цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, матері та брата позивача, з УМВС України в Івано-Франківській області стягнуто моральну шкоду (а.с. 36-44 т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2013 року вирок у частині засудження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ст. 366 ч.2 КК України скасовано, в решті вирок суду залишено без змін (а.с.5-11 т.1). При цьому, залишаючи без змін вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову колегія суддів виходила з положень ст. 1172 ЦК України щодо відшкодування шкоди, заподіяної засудженими як працівниками юридичної особи - УМВС України в Івано-Франківській області під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили та в касаційному порядку не була не скасована.

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили , або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищенаведеними судовими рішеннями встановлено, що треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 20 січня 2007 року перебуваючи на роботі і будучи при виконанні службових обов'язків як працівники Надвірнянського РВ УМВС, вчинили перевищення влади та службових повноважень, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян і супроводжувались насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_9, заподіяли йому умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, з метою залякування потерпілого, що спричинило тяжкі наслідки - його смерть. На підставі протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_9 з тяжкими тілесними пошкодженнями було доставлено працівниками міліції в чергову частину і безпідставно поміщено в кімнату для затриманих, де останній помер. Крім того, засуджені працівники міліції вживали незаконних методів дізнання, сфальсифікували адміністративну справу проти потерпілого, вчинили службове підроблення і, будучи службовими особами, склали та внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, інші підроблення документів, що спричинило тяжкі наслідки. Дані обставини свідчать про незаконне притягнення потерпілого до адміністративної відповідальності, що встановлено вироком суду.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та спричинення йому моральної шкоди. А враховуючи, що такі дії вчинені перебуваючи на роботі і будучи при виконанні службових обов'язків обґрунтовано стягнув моральну шкоду із УМВС України в Івано-Франківській області.

Доводи апелянтів, що така шкода повинна відшкодовуватись за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку не заслуговують на увагу.

Так, відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає шкода згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочин; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічно не заслуговує на увагу і посилання апелянтів на рішення Конституційного Суду України N 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» та статті 25 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік». Вказане рішення містить положення про відшкодування за рахунок державного бюджету матеріальної та моральної шкоди шкоди, завданої неправомірними діями органів внутрішніх справ, що виникли з інших правовідносин, ніж у даній справі, а саме внаслідок дії положень статей Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В той же час, постановляючи оскаржуване рішення судом враховано висновки і мотиви, обов'язкові згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України для суду при новому розгляді справи, з яких ухвалою судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року скасовано попередні судові рішення. Зокрема, щодо неправильного застосування судом положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який не регулює спірні правовідносини.

Неспроможними є також і доводи УМВС України в Івано-Франківській області про перебування засуджених у трудових відносинах з Надвірнянським районним відділом міліції, що виключає відповідальність апелянта за їх незаконні дії. Як правильно встановлено судом ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були прийняті на роботу та звільнені з неї наказами керівника УМВС України в Івано-Франківській області. Відтак вони перебували у трудових відносинах саме з цією юридичною особою, яка відповідно до положень ч.1 ст. 1172 ЦК України і повинна відшкодовувати шкоду, завдану її працівниками під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Колегія суддів також вважає, що розмір моральної шкоди визначено судом з врахуванням характеру та тривалості страждань ОСОБА_2 внаслідок втрати близької людини - батька, того, що на момент смерті батька позивач був неповнолітнім. Відтак в силу свого віку потребував найбільшого спілкування з найдорожчою людиною, однак був позбавлений як цього спілкування , так і матеріальної допомоги. Висновок суду в цій частині зроблений судом виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості і є вірним.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський