АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/578/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ «УкрСиббанк» - Бойко Анастасії Валеріївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного ,-

в с т а н о в и л а :

17 липня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного, посилаючись на те, що 28 липня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов договору банк надав кредитні кошти в сумі 49000 дол. США (237 297,20 грн. за курсом НБУ на день укладення договору 4,8 грн. за 1 дол.) на строк користування з 28 липня 2008 по 27 липня 2018 року зі сплатою відсотків з розрахунку 15 % річних. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки № 90921 від 28 липня 2008 року, згідно якого його мати ОСОБА_8 передала в іпотеку належну їй трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_7 вказує, що з вересня 2009 року він став допускати порушення строків погашення кредиту. В зв'язку із чим банк звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про дострокове стягнення з нього кредиту, процентів та пені. В ході судового розгляду даної справи, відповідач запропонував можливість припинення кредитного зобов'язання шляхом сплати ним єдиним платежем узгодженої суми. Мови про списання штрафних санкцій, які нараховувалися в ході судового розгляду справи не йшло, оскільки проценти та пеня не мали реальної фінансової складової і ним від банку не отримувалися на відміну від тіла кредиту. 05 червня 2013 року квартира, передана в іпотеку, була продана за 304000 грн. і в той же день з коштів, виручених від продажу заставного майна, він перерахував банку 29055 дол. США (232236,62 грн. по курсу 7,99 грн. за 1 дол. США). В момент передачі відступних коштів письмових угод про припинення зобов'язань за кредитним договором банк не укладав, а його письмова заява про укладення додаткової угоди до кредитного договору залишена без задоволення.

Позивач зазначає у позові, що 20 червня 2014 року він отримав лист-повідомлення з ДПІ, в якому було зазначено, що він повинен задекларувати залишок суми боргу за кредитним договором в сумі 278276,37 грн. (34815,01 дол. США), оскільки банк надав в податкову інформацію про анулювання-прощення безнадійної кредитної заборгованості, а тому зазначена сума є отриманим ним додатковим благом. Позивач вважає, що таким чином, банк недобросовісно в односторонньому прядку неправомірно визначив правову природу правочину, як розірвання кредитного договору шляхом прощення заборгованості, в той час, коли фактично кредитний договір був припинений шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. В зв'язку з цим позивач ОСОБА_7 звернувся до суду із даним позовом та просив визнати неправомірними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо анулювання (прощення) та списання кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 28 липня 2008 року у сумі 34815 дол. США, що складає 278276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року; визнати удаваним правочин щодо анулювання (прощення) нарахованої та списаної кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 28 липня 2008 року у сумі 34815 дол. США, що складає 278276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року; визнати укладеним правочин про припинення кредитного зобов'язання за договором № 0 від 28 липня 2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 29055 дол. США (що складає 232236,62 грн.) та стягнути з відповідача на його користь судові витрати за сплату судового збору.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо анулювання (прощення) та списання кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 28 липня 2008 року у сумі 34815 дол. США, що складає 278276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року.

Визнано удаваним правочин щодо анулювання (прощення) нарахованої та списаної кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 28 липня 2008 року у сумі 34815 дол. США, що складає 278276,37 грн. по курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року.

Визнано укладеним правочин про припинення кредитного зобов'язання за договором № 0 від 28 липня 2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 29055 дол. США (що складає 232236,62 грн.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ «УкрСиббанк» - Бойко А.В. оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. В зв'язку з чим просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким повністю відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта та позивача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивачем, посилаючись, що банк не мав правових підстав для анулювання і списання за рахунок страхового резерву боргу за кредитним договором, оскільки борг не відповідав жодній з ознак безнадійності, тому у позивача не можуть виникати, зокрема, податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, які підлягають сплаті позивачем до бюджету. Суд вважав, що правовий зміст вчинених сторонами дій - сплата позивачем певної суми в обумовлені строки і припинення відповідачем дії кредитного договору не відповідають ознакам правочину анулювання (прощення) боргу, оскільки відповідно до ст. 605 ЦК України, прощення є безумовним одностороннім правочином. Із пояснення відповідача вбачається, що анулювання відбулось лише за умови виконання позивачем платіжних зобов'язань, отже фактичні дії, вчинені сторонами на виконання домовленості мали двосторонній умовний (оплатний) характер, що притаманні для правочину, передбаченого ст. 600 ЦК - припинення зобов'язань за згодою сторін внаслідок передання відступного (грошей, майна тощо). Тому суд дійшов висновку, що фактично між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобов'язань передачею відступного. Таким чином, під правочином щодо прощення (анулювання) боргу в дійсності приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного відповідачу в грошовій формі одноразовим платежем.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважаючи, що судом безпідставно та необґрунтовано задоволено позов, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 28 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанкк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого банк надав позивачу ОСОБА_7 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті доларах США, в сумі 49000 дол. США, що дорівнює 237297,20 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі.

Відповідно до п. 1.2.2. позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 27 липня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 28 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанкк» та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки № 90921, згідно якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1, ринкова вартість якої становить 341042,00 грн. та є власністю іпотекодавця.

В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» пред'явило до суду позов про дострокове стягнення кредиту, процентів та пені з ОСОБА_7

05 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до банку із заявою щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом участі у акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу. Сума боргу на 05 червня 2013 року складає 63870,01 дол. США (а. с. 51).

Із заяви ОСОБА_7 вбачається, що він ознайомлений з умовами акції, спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу. Також в даній заяві зазначено, що він розуміє, що за результатом участі в акції, йому буде частково анульовано борг по вищезазначеному кредитному договору, що в свою чергу, призведе до виникнення в нього доходу у вигляді додаткового блага та необхідності, відповідно до вимог ПК України відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу (а.с.52).

05 червня 2013 року ОСОБА_8 продала належну їй вищевказану квартиру, що вбачається із договору купівлі-продажу (а. с. 31) та цього ж дня ОСОБА_7 перерахував на рахунок банку 29055 доларів США, що еквівалентно 232236,62 грн. в рахунок погашення кредиторської заборгованості згідно кредиту, що підтверджується квитанцією № 15 від 05.06. 2013 року (а. с. 32).

Згідно даних повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про анулювання боргу від 05 червня 2013 року № 54-7/246 вбачається, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_7, що станом на 05 червня 2013 року становить 34815,01 дол. США, що складає 278276,37 грн. по курсу НБУ. Звернуто увагу ОСОБА_7 на те, що відповідно до ПК України анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, в зв'язку з чим, йому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його в річній податковій декларації з податку на доходи з фізичних осіб (а. с. 53).

Із даних виписки з протоколу № 08/13 засідання правління АТ «Укрсиббанк» від 14 травня 2013 року п.4.3.3., вбачається, що для АТ, які включені до додатку № 2.3 до дійсного протоколу, погодити можливість списання (анулювання) залишку боргу при умові погашення одним платежем суми боргу в розмірі 70 % від залишку заборгованості по основному боргу (на дату погашення) - якщо у клієнта достатньо грошових коштів. Не менш, ніж ринкова вартість предмету забезпечення, згідно оцінки Відділу оцінки завдатку АТ «УкрСиббанк», підтвердженої начальником Управління оцінки застав Департаменту ризик-менеджменту АТ «УкрСиббанк» - якщо у клієнта недостатньо грошових коштів для погашення 70 % від залишку заборгованості по основному боргу (на дату погашення), при цьому погашення здійснюється не за рахунок реалізації предмету забезпечення. Не менш, ніж ліквідаційна вартість предмету забезпечення, згідно оцінки Відділу оцінки застав АТ «УкрСиббанк», підтвердженої начальником Управління оцінки застав Департаменту ризик-менеджменту АТ «УкрСиббанк» - якщо у клієнта недостатньо грошових коштів для погашення 70 % від залишку заборгованості по основному боргу (на дату погашення), при цьому погашення здійснюється за рахунок реалізації предмету забезпечення. При цьому сума погашення не може бути меншою 20 % від залишку заборгованості по основному боргу (на дату погашення).

ОСОБА_7, звертаючись до суду з даним позовом, просив визнати неправомірними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо нарахування та списання як безнадійної кредитної заборгованості за кредитним договором від 28.07. 2008 року в сумі 34815 дол. США, визнати удаваним правочином нарахування та списання як безнадійної кредитної заборгованості за кредитним договором від 28.07. 2008 року в сумі 34815 дол. США, що складає 278276, 37 грн. по курсу НБУ станом на 05.06. 2013 року та визнати укладеним правочин про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного на суму 29055 дол. США , посилаючись на те, що банк недобросовісно в односторонньому порядку неправомірно визначив правову природу правочину, як розірвання кредитного договору шляхом прощення заборгованості, в той час, коли фактично кредитний договір був припинений шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України).

Згідно ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Дана норма прямо не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Як роз'яснено п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або визнання його недійним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, удавані правочини можуть бути вчинені як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування незаконного правочину. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захищаючи свої порушені права, позивач мав у позовній заяві навести обставини укладення удаваного правочину, довести, що правочин, укладений сторонами саме з такою метою приховати інший правочин, а також надати суду належні, допустимі докази на підтвердження цих обставин, у тому числі надати докази того, що ПАТ «УкрСиббанк» умисно уклало договір для приховування іншого правочину, який сторони насправді вчинили.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_7 не надав суду належних, допустимих доказів на підтвердження того, що сторони мали на меті укладення зовсім іншого правочину і діяли саме з такою метою.

Встановлено, що відповідач не визнавав позовні вимоги, заперечував укладення з позивачем будь - якого удаваного правочину.

Навпаки, із матеріалів справи, а саме із заяви позивача від 05 червня 2013 року, поданої до АТ «УкрСиббанк» про розгляд питання щодо погашення ним довгострокової простроченої заборгованості за кредитним договором шляхом участі в акції, в якій вказується, що за результатом участі в акції, йому буде частково анульовано борг по кредитному договору, що в свою чергу, призведе до виникнення в нього доходу у вигляді додаткового блага та необхідності, відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 ПК України відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу. Тобто, позивач, приймаючи участь у даній акції, достовірно знав про те, що йому необхідно буде сплатити вказаний податок.

Також про сплату даного податку зазначено у повідомленні ПАТ «УкрСиббанк» від 05 червня 2013 року № 54-7/246 про анулювання боргу, яке було отримано позивачем ОСОБА_7 05 червня 2013 року, про що свідчить його підпис на вказаному повідомленні.

Під час розгляду справи представник відповідача не визнавав даний позов та посилався на те, що 14 травня 2013 року Рішенням Правління, яке було викладене в протоколі № 08/13, були затвердженні умови погашення та прощення частини боргу для різних груп позичальників. Порядок погашення зобов'язань ОСОБА_7 було віднесено до умов визначених додатком 2.3. цього рішення Правління АТ «Укрсиббанк». Факт віднесення порядку погашення заборгованості ОСОБА_7 до Додатку 2.3. підтверджується Витягом з переліку осіб віднесених до нього. В п.4.3.3. рішення Правління, яке викладено в Протоколі № 8/13 зазначається, що позичальник, якого віднесено до Додатку 2.3., в разі відсутності у нього можливості погашення 70 % від суми залишку боргу, може погасити суму не меншу, ніж ліквідаційна вартість предмету забезпечення, згідно оцінки Відділу оцінки застав АТ «УкрСиббанк», підтвердженої начальником Управління оцінки застав Департаменту ризик-менеджменту АТ «УкрСиббанк». Такий прядок застосовується при реалізації предмету забезпечення.

Виходячи із вищевикладеного, колегія судів вважає, що ОСОБА_7 скористався такою можливістю і погодився із відповідним рішенням, умовами погашення та списання іншої частини боргу, про що свідчить його заява від 05 червня 2013 року.

Перевіривши матеріали справи, та надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які він вважав підставою для визнання правочину удаваним. У своєму рішенні суд першої інстанції також не навів докази, якими суд обґрунтував висновки щодо доведеності позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ПАТ «УкрСиббанк» - Бойко А.В. слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «УкрСиббанк» - Бойко Анастасії Валеріївни - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання удаваним правочину про розірвання кредитного договору шляхом прощення кредитної заборгованості та визнання укладеним правочину про припинення зобов'язань за кредитним договором передачею позичальником відступного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :