Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/427/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
Номер провадження 22-ц/778/5405/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року

у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування пункту рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави до Бердянської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування пункту рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що п.7.3 рішення Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано відповідачу ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0799га, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1. На підставі зазначеного рішення відповідачу ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2.

В ході прокурорської перевірки встановлено, що рішення № 6 від 25.02.2010 року прийнято з порушенням вимог ст.ст. 51,60,61,84,118 ЗУ України, ст.ст.85,88,89,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст. 12,19 ЗУ «Про планування та забудову територій», ст.ст. 1,16,17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

Згідно з положеннями ст.51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Відповідно до ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. Зазначена вимога виконана не була, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи.

Крім того, у зв'язку з виявленими численними порушеннями вимог земельного і містобудівного законодавства позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянську та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно.

Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації № 1-1 від 16.04.2010 року зазначено про необхідність скасування висновки, надані 20.05.2009 року стосовно відведення земельних ділянок під індивідуальне дачне будівництво на територіях рекреаційного призначення

Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою зазначеного посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо.

Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, остання знаходиться на території міста Бердянська, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. А тому надання цієї земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак, у затвердженому спірним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Також ст.ст.58,59,60 ЗК України, ст.ст.88,90 Водного кодексу України встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати незаконним та скасувати п.7.3 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №6 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам»; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0799га, виданий на ім'я ОСОБА_3 для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 у м. Бердянську; зобов'язати ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Бердянська земельну ділянку вартістю 79860,05 грн., площею 0,0799 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Бердянську Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_2, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_3

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п.7.3 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання №6 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам».

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0799 га, виданий на ім'я ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Бердянська земельну ділянку вартістю 79860,05 грн. площею 0,0799 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в м.Б ердянську Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_3

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов Бердянського міжрайонного прокурора суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка надана ОСОБА_3 у власність для індивідуального дачного будівництва розташована в межах двохкілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, на землях рекреаційного призначення, що є порушенням земельного законодавства, а тому визнав недійсним п. 7.3 рішення Бердянської міської ради № 6 від 25.02.2010 року, яким була виділена земельна ділянка ОСОБА_3, визнав недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 та зобов'язав ОСОБА_3 повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дослідив надані ними докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 6 від 25 лютого 2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким передана у приватну власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,0799 га. для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: м. Бердянськ Запорізької області, АДРЕСА_1 (а.с.10).

На підставі цього рішення 28 квітня 2010 року за ОСОБА_3 проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 65 державного акту на право власності серії НОМЕР_3 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с.11).

За даними виконавчого комітету Бердянської міської ради, на підставі проведеного містобудівного аналізу та згідно з Генеральним планом м. Бердянська, затвердженого рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради У скликання від 25.06.2009 року № 8, земельна ділянка по вул. по АДРЕСА_1 у м. Бердянську Запорізької області розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку (а.с.14-16).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру по земельну ділянку від 14.01.2015 року, земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_3 та належить їй на праві власності, розташована на землях рекреаційного призначення (а.с. 38-40).

За визначенням ст. 50 ЗК України землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів, відносяться до земель рекреаційного призначення.

Згідно ст. 51 ЗК України до складу земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Виходячи з положень ст. 19 ЗК України, землі житлової та громадської забудови та землі рекреаційного призначення за основним цільовим призначенням відносяться до різних категорій.

Частинами 1,2 ст. 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядуванн відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення(викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677, та Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.2013 року).

Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 502 і який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання(передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Надані по справі докази не містять даних про те, що стосовно спірної земельної ділянки Бердянською міською радою приймалися рішення щодо зміни її з категорії землі рекреаційного призначення на землю забудови з дотриманням вказаного Порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем порушення Бердянською міською радою при прийнятті рішення про надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки вимог чинного законодавства, у тому числі ст. 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення підлягають обов'язковій державній експертизі.

Всупереч вказаним вимогам закону та ч.9 ст.118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Бердянську Запорізької області не проводилась.

Оскільки, ж набуття відповідачем ОСОБА_3 у власність спірної земельної ділянки відбулося з порушенням ст.ст. 116,118 ЗК України, тому наявні правові підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_3 розташована в межах двохкілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, на відстані 30,25 метрів від урізу води. Відповідно інформації виконкому Бердянської міської ради № 04-0698/37 від 05.02.2015 року на момент прийняття рішення Бердянською міською радою діяв Генеральний план міста Бердянська, затверджений рішенням восьмої сесії Бердянської міської ради У скликання від 25.06.2009 року № 15. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги Азовського моря на території міста Бердянська на момент прийняття зазначеного рішення не розроблявся і не затверджувався (а.с. 113).

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Згідно з пунктом "д" частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Таким чином, за змістом вищенаведених норм права на землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг навколо морських заток і лиманів не можуть передаватись у власність громадян, оскільки це землі водного фонду України.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані норми ст.ст. 59, 60 Земельного Кодексу України, ст.ст. 88,90 Водного Кодексу України, ст.ст. 17,18 Закону України «Про основи містобудування», ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», а тому зроблений обґрунтований висновок про задоволення позову.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові № 6-16цс від 21.05.2014 року, № 6-171цс14від 05.11.2014 року, № 6-206цс14 від 24.12.2014 року, 6-523цс15 від 01.07.2015 року.

Оскільки, земельна ділянка неправомірно вибула із володіння держави, у відповідача ОСОБА_3 не виникло права власності на землю, а тому земельна ділянка підлягає поверненню державі.

За таких обставин, доводи апелянта щодо правомірності рішення Бердянської міської ради про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі.

Щодо доводів апелянта відносно того, що провадження у справі необхідно закрити, зокрема в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пункту 7.3 рішення Бердянської міської ради № 6 від 25.02.2010 року, оскільки є рішення адміністративного суду, з яких вбачається, що зазначене рішення Бердянської міської ради вже оскаржувалося та було предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак, відповідачем надані ксерокопія постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2012 року, відповідно яких відмовлено у задоволенні адміністративного позову Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області до Бердянської міської ради Запорізької області про скасування п.7 рішення Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» (а.с.77-80).

А також надані ксерокопія постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2012 року, за якою адміністративний позов Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Бердянський державний педагогічний університет про скасування пунктів 7.1-7.7. рішення сесії Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року задоволено та скасовані пункти 7.1-7.7 рішення сесії Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року (а.с.81-83).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року позов Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Бердянський державний педагогічний університет про скасування пунктів 7.1-7.7. рішення сесії Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року залишено без розгляду (а.с.84).

Із наданих рішень, та із позову, що розглядається судом, не вбачається, що спір вирішений між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, відповідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 року, скасовуючи постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.07.2012 року суду та залишаючи позов без розгляду з підстав пропуску строку на звернення до суду, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, дійшла висновку про те, що позивачу ще у квітні 2010 року стало відомо про протиправність, на його думку, рішення Бердянської міської №6 від 25.02.2010 року, однак поважних причин для поновлення строку на подання адміністративного позову не навів. Таким чином, судова колегія дійшовши висновку про пропуск строку звернення до суду, не розглядала та не вирішувала спір по суті заявлених вимог. (а.с. 84).

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: