Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Грушківське» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про зобовʼязання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила зобов'язати Комунальне підприємство «Грушківське» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - КП «Грушківське», відповідач) виконати роботи з повірки квартирних засобів обліку холодної та гарячої води, встановлених у квартирі АДРЕСА_1, у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж після повірки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

У ч. 2 ст. 324 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 1997 року є співвласником квартири АДРЕСА_1, яка обладнана лічильниками гарячої і холодної води.

01 квітня 2009 року між позивачем та КП «Грушківське» було укладено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - типовий договір), згідно з яким відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а позивач зобов'язалася своєчасно здійснювати оплату послуг відповідно до умов цього договору.

У липні 2014 року співвласник квартири АДРЕСА_1 звернувся до КП «Грушківське» зі зверненням про виконання передбачених пунктом 19 укладеного типового договору робіт з повірки квартирних засобів обліку холодної та гарячої води. Відповідачем було відмовлено у здійсненні повірки лічильників води за рахунок підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не був виконавцем послуг пов'язаних з водопостачанням, а також до складу тарифів не включено послугу з періодичної повірки квартирних приладів обліку води, тобто відповідач, до якого позивачем пред'явлено позов, не має перед нею обов'язку щодо виконання робіт з повірки квартирних засобів обліку холодної та гарячої води.

З таким висновком судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Так, судами встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем були врегульовані типовим договором, укладеним 01 квітня 2009 року. Підпунктом 3 п. 19 цього договору передбачено обов'язок відповідача як виконавця контролювати установлені міжповірочні інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку води і теплової енергії, забезпечувати їх обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж).

Відповідно до наявного у матеріалах справи акта встановлення та опломбування приладів обліку ХВП, ГВП у спірній квартирі від 09 лютого 2007 року датою останньої повірки обох приладів вказано 04 січня 2007 року.

Згідно з п. 24 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Порядок) (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 532 <nau://ukr/532-2014-п>) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Типовому), який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-60цс15).

Пунктом 6 типового договору, який є предметом цього спору, встановлено розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору, а пунктом 19 встановлено обов'язок відповідача виконати роботи з періодичної повірки приладів обліку.

Місцевий суд, встановивши у своєму рішенні, що відповідач не включав до тарифів оплату послуг стосовно проведення періодичної повірки засобів обліку теплової енергії в перелік послуг з утримання будинку та прибудинкової території, дійшов висновку про відсутність обов'язку відповідача стосовно проведення за рахунок підприємства періодичної повірки засобів обліку гарячої та холодної води. При цьому, дійшовши висновку, що до складу тарифів не включено послугу з періодичної повірки квартирних приладів обліку води, суд не зазначив обставин, на підставі яких він дійшов такого висновку, та не зазначив доказів, які доводять ці обставини.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову до КП «Грушківське», місцевий суд виходив з того, що це підприємство не є належним відповідачем на момент розгляду справи та на час звернення позивача з вимогою провести повірку квартирних засобів обліку води, оскільки 10 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон № 1198-VII <nau://ukr/1198-18>, яким внесено зміни до ст. 19 Закону № 1875-IV <nau://ukr/1875-15|st19> (які набрали чинності 26 квітня 2014 року) та визначено, що виконавцем послуг: з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання - гарячої води є теплопостачальна організація; з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення - субʼєкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Так, на підтвердження обов'язку відповідача щодо виконання умов укладеного між сторонами типового договору від 01 квітня 2009 року, позивачем надані роздруківки із офіційного сайту ПАТ «АК «Київводоканал», відповідно до яких у зв'язку із прийняттям Закону України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» між ПАТ «АК «Київводоканал» та житлово-експлуатаційними організаціями підписані договори про надання послуг, згідно з якими організації продовжують роботу з обслуговування споживачів послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення. Відповідачем не зазначено, а судом не здобуто доказів, якими вказані позивачем обставини спростовуються. Для правильного вирішення справи суд повинен встановити чи існує між ПАТ «АК «Київводоканал» та відповідачем угода про продовження останнім обслуговування споживачів, у тому числі щодо надання послуг з повірки засобів обліку холодної та гарячої води. В іншому випадку потрібно встановити, з якої дати, в якому порядку та в якому обсязі до нових виконавців від відповідача перейшли зобов'язання з надання відповідних послуг за типовим договором, обставин щодо розірвання якого чи зміни його умов не встановлені, за умови, що позивач просить виконати роботи, зобов'язання за якими наступило до 10 квітня 2014 року.

Апеляційним судом вказані порушення не усунуті.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, внаслідок чого висновки судів не можуть бути визнані обґрунтованими, тому ухвалені у справі судові рішення на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович