Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що 23.05.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля та автомобіля, який належить на праві власності ОСОБА_3 і який знаходився у користуванні ОСОБА_4 Станом на момент звернення до суду із даним позовом винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_4, цивільна відповідальність якого не застрахована, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачів суму матеріальних збитків у розмірі 16 800 грн. 79 коп. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 16 800 грн. 79 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 650 грн. витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 243 грн. 60 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині вимог щодо нього.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено ст.1188 ЦК України.

Судом встановлено, що 23 травня 2014 року о 10 год. 00 хв. на перехресті вулиць Східна та Ватутіна у м.Житомирі сталась дорожньо-транспортна пригода. Належний ОСОБА_3 і керований ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 21013 зіткнувся із керованим ОСОБА_5 автомобілем Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1. В результаті ДПТ механічні пошкодження отримали обидва автомобілі. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21013 не була застрахована.

Постановою судді апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року скасована постанова Житомирського районного суду від 23 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно висновку експерта від 20 лютого 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1 в результаті ДТП становить 16 800 грн. 79 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП, а також причинний зв'язок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Такий висновок суду суперечить ч.1 ст.1188 ЦК України.

Питання встановлення вини ОСОБА_4 було предметом дослідження судом при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України.

Постановою судді апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року встановлено, що наявна у справі схема доказів ДПТ та пошкоджень транспортних засобів лише свідчить про факт ДТП, яка відбулась за участю двох транспортних засобів 23.05.2014 року о 10 год. 00 хв. в м. Житомирі на перехресті вулиць Східна- Ватутіна, однак жодним чином не підтверджує порушенння водієм ОСОБА_4 вимог п.8.7.3-е, 13-1 ПДР України. Будь-які інші докази на користь того чи іншого учасника ДТП в матеріалах справи відсутні.

Зазначена постанова суду набрала законної сили, оскільки не скасована.

Колегія суддів при вирішення даного спору виходить з вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 рокучи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

В письмових поясненннях від 23.05.2014 року ОСОБА_4 заперечив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора та вказував, що рухався на зелене світло та лише визнав вину в тому, що з'їхав з місця ДТП.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №10 від 20.02.2015 року в дорожній ситуації, що склалася водій автомобіля Фольксваген Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог пп.8.7.3. „а,в,г,е, 16.1., 12,3 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації, що склалася водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог пп.8.7.3. „а,в,г,е, 16.1., 12,3 Правил дорожнього руху України. На питання чи мали водії технічну можливість уникнути зітнення відповісти неможливо. Встановити, чиї дії з технічної точки зору явилися причиною виникнення ДТП неможливо (а.с.112-114).

В апеляційній інстанції експерт ОСОБА_6 пояснив, що не можливо в категоричній формі відповісти на питання чиї дії водіїв ОСОБА_4 чи ОСОБА_7 з технічної точки зору явилися причиною виникнення даної ДТП.

З огляду на наведене, колегія судді не погоджується з висновком суду щодо встановлення повної вини ОСОБА_4 у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Враховуючи наведені вимоги закону та обставини справи, що мають істотне значення, колегія суддів визнає наявність вини обох водіїв у скоєнні ДТП та визначає вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП в розмірі 20 % та вину ОСОБА_5 в розмірі 80 %.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_4 підлягає зміні із зменшенням розміру матеріальної шкоди стягнутої в ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 16 800 грн. 79 коп. до 3 360 грн. 16 коп.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України колегія суддів змінює розподіл судових витрат, зменшуючи судовий збір з 243 грн. 60 коп. до 48 грн. 72 коп., витрати за проведення експертного дослідження з 650 грн. до 130 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 365, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди та судових витрат змінити, зменшити розмір матеріальної шкоди з 16 800 грн. 79 коп. до 3 360 грн. 16 коп., судового збору з 243 грн. 60 коп. до 48 грн. 72 коп., витрат за проведення експертного дослідження з 650 грн. до 130 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді