Справа № 202/4138/14-ц
Провадження 2/0202/253/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про стягнення зі спадкоємця витрат на поховання та витрат на поліпшення спадкового майна , -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про стягнення зі спадкоємця витрат на поховання та витрат на поліпшення спадкового майна ( а.а. 2-4). В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі ( а.с. 168-169). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на початку 2002 року його мати придбала домоволодіння № 52 по вулиці Лозовій у місті Дніпропетровську й вони переїхали в нього на постійне проживання. В сусідньому від них домоволодінні № 54 проживав одинокий пенсіонер, ОСОБА_4. З початку 2003 року до них переїхала бабуся позивача, ОСОБА_5, яка потім дуже потоваришувала з сусідом, ОСОБА_4. Він був абсолютно одинокою, хворою, нікому не потрібною, крім нього та його бабусі, людиною. Вони йому допомагали по господарству, приносили їжу та ліки. Запрошували до себе на всі свята. Фактично позивач, його мати та його бабуся, були для нього єдиною ріднею. Хоча на другому кінці їх вулиці проживав син ОСОБА_4 та його колишня дружина. Крім того в місті проживала його рідна донька, відповідач по справі. ОСОБА_4 неодноразово прохав позивача зробити ремонт в його будинку та переїхати проживати до нього в будинок. Та обіцяв, що відразу як він завершить ремонт його домоволодіння та переїде в нього проживати, він подарує позивачу своє домоволодіння. Оскільки домоволодіння знаходилося у вкрай занедбаному стані: опалення будинку фактично не працює, каналізація постійно забивається, все це потрібно було ремонтувати. 15.04.2005 року працівниками ТОВ «СПК-Строитель» було повністю завершено благоустрій та ремонтні роботи домоволодіння, що належало ОСОБА_4. 27.01.2005 року ОСОБА_4 склав на ім'я позивача заповіт. ОСОБА_4 помер 04.02.2005 року. ОСОБА_1 за власний рахунок здійснив його поховання. В нього збереглася лише квитанція про сплату послуг на поховання в розмірі 340 грн. Маючи повну впевненість, що саме він є власником зазначеного домоволодіння, продовжував завершувати ремонтні роботи вже свого домоволодіння. На проведення ремонтних робіт ним було сплачено 94 469,84 грн. Як йому пізніше стало відомо, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися крім ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його син ОСОБА_6. Просив суд: стягнути на його користь з ОСОБА_2: 170 грн. витрат на поховання ОСОБА_4, померлого 04.02.2005 року та 47234,92 гривень витрат на поліпшення домоволодіння №54 по вул. Лозовій у місті Дніпропетровську, що належало на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20.07.1984 року ОСОБА_4, померлого 04.02.2005 року; стягнути на його користь з ОСОБА_7: 170 грн. витрат на поховання ОСОБА_4, померлого 04.02.2005 року та 47234,92 гривень витрат на поліпшення домоволодіння №54 по вул. Лозовій у місті Дніпропетровську, що належало на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20.07.1984 року ОСОБА_4, померлого 04.02.2005 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити.

Відповідачі та представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що ОСОБА_1 відразу після смерті батька самовільно зайняв неналежне йому домоволодіння, маючи недійсний заповіт. ОСОБА_1 зайнявся самоуправством, а саме здійснив перебудову будинку, на що не мав законного права, здавав будинок та гараж в оренду. Які зміни провів позивач всередині будинку невідомо, в якому стані зараз будинок також не відомо, оскільки він не дає можливості зайти до будинку. ОСОБА_1 за власною ініціативою, не погодивши з ними, переслідуючи власні цілі, зробив ремонт у неналежному йому будинку, користується ним більше 10 років, та ще й потребує відшкодування витрат на ремонт. Просили суд в задоволені позову відмовити та скасувати заходи забезпечення позову.

Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до листа просили суд розглядати справу без їх представника.

Свідок ОСОБА_8, товариш позивача з 2002 року, вказав, що він проживає по-сусідству, товаришував з сімєю позивача, часто бував в нього в гостях. Був знайомий з ОСОБА_4, був присутнім при їх спілкуванні. ОСОБА_4 відносився до ОСОБА_1, як до свого сина, бажав залишити йому свій будинок. Бачив, як ОСОБА_1 проводив ремонт в домоволодінні. Просив його зробити ремонт ОСОБА_4, той попросив ОСОБА_1 зробити туалет. Родичів покійного він не знає, лише бачив одного разу сина, який не був проти проведення ремонту. Поховання ОСОБА_4 здійснював позивач та його сімя.

Свідок ОСОБА_9 вказав на те, що він керував будівельними роботами по ремонту будинку, в бригаді було 4-5 чоловік. Договір був укладений з ОСОБА_1, гроші за проведення ремонту були оплачені. Це був капітальний ремонт, був посилений фундамент, здійснені монтажні роботи. Ремонтні роботи проводились з середини січня, а в лютому були призупинені. ОСОБА_4 називав ОСОБА_1 сином. ОСОБА_4 був дуже задоволений ремонтом.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 1984 року, виданого Амур-Нижньодніпровським райвиконкомом у відповідності до рішення №2800/40 від 20 червня 1984 року, ОСОБА_4 на праві власності належало 42/100 частини домоволодіння по вул. Лозовій,54 у місті Дніпропетровську ( а.с.5).

Відповідно до заповіту 27 січня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровського міської нотаріальної контори ОСОБА_10, та зареєстрованого в реєстрі за №2-75, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_1 (а.с.12).

ОСОБА_4 помер 04 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 І-КИ №023705.

Відповідно до копії спадкової справи №174/2005 року, заведеної Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, померлого 04 лютого 2005 року, з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_1 ( за заповітом), ОСОБА_3 (дружина померлого), ОСОБА_2 (дочка померлого), ОСОБА_6 ( син померлого). ОСОБА_6 помер 19 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 І-КИ №502505, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2/155/11( 2/199/25/13) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, рішенням суду від 01 липня 2013 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, визнано недійсним заповіт, посвідчений 27 січня 2005 року Державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2-75, від імені ОСОБА_4, яким він заповідав на випадок своєї смерті все належне йому майно ОСОБА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2014 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 залишено без змін.

В судовому засіданні встановлено, про що не заперечували сторони по справі, що поховання ОСОБА_12 проводив ОСОБА_1, та згідно до наданого суду чеку від 04 лютого 2005 року ним було оплачено на придбання на поховання ОСОБА_4: труни, хреста, вінків та стрічок 340 грн., які він просить стягнути із відповідачів, як спадкоємців померлого по 170 грн. з кожного.

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч.1 ст.1299 ЦК України).

Подання відповідачами заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 свідчить про те, що вони її прийняли.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1268).

Як вбачається із листів Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 11.12.2014 року за №7746/06-22 та 18.09.2015 року №6838/03, допомога на поховання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого 04.02.2005 року, виплачена ОСОБА_1 у сумі 684,84 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що допомога на поховання за померлого ОСОБА_4 нарахована в розмірі 684,84 грн. та отримана ОСОБА_1, а відтак ця сума виплати за цільовим призначенням повністю погашає затрати позивача на поховання, які здійснені на суму 340,00 грн., тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Позивачем заявлено про стягнення із спадкоємців витрат повязаних з поліпшенням домоволодіння №54 по вул. Лозовій у місті Дніпропетровську, яке знаходилося в занедбаному стані в розмірі 47234,92 грн. з кожного з посиланням на норми матеріального права ст.ст. 387,1212,1214,390 ЦК України.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження понесених ним витрат позивач надав суду копії: Договору підряду від 10 листопада 2004 року №10-11-04 ( а.с.17) та кошторису до договору (а.с.18-28) , акту виконаних робіт від 15.04.2005 року (а.с.29) та квитанції по оплаті в розмірі 50000 грн. від 10.11.2004 року та від 15.04.2005 року з на суму 44469,00 грн. (а.с.30), а всього на загальну суму 94469,84 грн.

Згідно до Договору підряду від 10 листопада 2004 року №10-11-04, укладеного між ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «СПК-Строитель» підрядник приймає на себе зобовязання по ремонту та облаштуванню житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лозова, буд.54/1, згідно до проекту.

Відповідно до паспорту ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 05 лютого 2002 року. Матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку мав право на укладання договору підряду до майна, яке належало на праві власності ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили проведення ремонтних робіт в домоволодінні, однак суд не може доказом того, що договір був укладений на законних підстав.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218 , ч. 1 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Відповідно до ч.4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна; добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

В судовому засіданні встановлено, що позивач без належних законних підстав, після смерті ОСОБА_4, вселився та мешкав в домоволодінні більше 10 років, яке йому не належало ні на праві власності, ні на праві користуванні, не є добросовісним набувачем, та без згоди спадкоємців з власної ініціативи розпоряджався майном, а саме здійснював ремонтні роботи у неналежному йому домоволодінні, не маючи для цього жодних законних підстав, та перешкоджав і перешкоджає спадкоємцям розпоряджатися та користуватися спадковим майном, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на поліпшення спадкового майна.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 154 п. 6 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, тому після набрання рішення законної сили скасувати заходи забезпечення позову, а саме зняти арешт з 42/100 частини домоволодіння №54 про вул. Лозовій у місті Дніпропетровську, що належали ОСОБА_4.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст.ст.3,15,16,390,1212,1213,1214,1232 ЦК України, ст.ст.3, 7, 11, 15 , 58, 59,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про стягнення зі спадкоємця витрат на поховання та витрат на поліпшення спадкового майна - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позовних вимог ОСОБА_1, застосовані ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року та зняти арешт з 42/100 частини домоволодіння №54 про вул. Лозовій у місті Дніпропетровську, що належали ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_1), померлому 04.02.2005 року, на підставі Свідоцтва про право власності від 20.07.1984 року, виданого АНД районним відділом комунального господарства, згідно з рішенням виконкому АНД районної ради народних депутатів №280/40 від 20.06.1984 року та зареєстрованого в КП ДМБТІ ДОР в реєстровій книзі №371 за реєстровим №30.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар