АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/3731/15 Головуючий у 1 інстанції - Кричина А.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Качана В.Я., Вербової І.М.

При секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Гаврилова Андрія Володимировича,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, в якій просив визнати неправомірною відмову державного виконавця заявникові у закінченні виконавчого провадження, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця в частині невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язати останнього винести вказану постанову.

В обґрунтування своїх вимог заявник послався на те, що ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено двомісячний строк, зі спливом якого, державний виконавець у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону зобов'язаний закінчити виконавче провадження щодо вселення ОСОБА_3 у АДРЕСА_1.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року відмовлено у задоволенні вищезазначеної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, пославшись на зазначені вище доводи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення скаржника та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 43501276 щодо вселення ОСОБА_3 у АДРЕСА_1.

Постанову щодо відкриття зазначеного виконавчого провадження винесено державним виконавцем 30.05.2014 року.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження»(далі-Закон) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Разом з тим, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що строк, передбачений ч. 2 ст. 30 Закону, є строком, протягом якого, державний виконавець зобов'язаний вжити усіх необхідних заходів для забезпечення виконання рішення суду, та не є строком, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону.

Крім того, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано врахував пояснення скаржника, згідно яких він декілька разів не впускав державного виконавця до квартири, а отже, створює перешкоди останньому у виконанні рішення суду.

При вирішенні даного спору суд дотримався загальних засад цивільного законодавства, визначених у статті 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісностіта розумності, іврахував, що крім боржника, у виконавчому провадженні є стягувач, права якого також не може порушувати державний виконавець відповідно до ст. 6 Закону.

Також необхідно враховувати позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції(справа ЮрійМиколайович Іванов проти України).

Враховуючи викладене вище, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді