Номер провадження 6/754/1408/14
У Х В А Л А

Іменем України

17.03.2015 м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Петріщева І.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною заявою, в якій просить: витребувати справу №1108-14/04 з постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа"; скасувати рішення у справі №1108-14/04 постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" у справі №1108-14/04 від 25 серпня 2014 року за позовною заявою Кредитної спілки "Українська кредитно-фінансова група" до ОСОБА_1 про стягнення коштів; стягнути судові витрати, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 25 серпня 2014 року постійно діючим третейським судом при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" було розглянуто справу за заявою кредитної спілки "Українська кредитно-фінансова група" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, але вважає, що рішення прийняте 25 серпня 2014 року є незаконним, протиправним та таким яке підлягає скасуванню з наступних підстав: Кредитною спілкою "Українська кредитно-фінансова група" було пропущено загальний строк позовної давності 3 роки відповідно до ст. 257 ЦК України, оскільки остання дата виплати 16.07.2010 року, а відповідний позов до постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств було подано в серпні 2014 року, що не відповідає положенням ст. 257 Цивільного кодексу України, також, що суддя Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" дійшов висновку про підсудність даної справи Третейському суду на підставі п.7.2 Кредитного договору № КВ-02998/1711 від 16.07.2008 року, але не перевіривши його відповідність до вимог чинного законодавства, в той час як, 03.02.2011 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про Третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейськими судами», який набрав чинності 12.03.2011 року, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), починаючи з 12 березня 2011 року; умова договору, яка викладена в п. 7.2. кредитного договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить п. 14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому є нікчемною, такою, що порушує права відповідача, як споживача банківських послуг, посилаючись на зазначені обставини, а також відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» п.2 №5 від 12.04.1996 року, тому заявник вважає, що рішення третейського суду по справі № 1108-14/04 підлягає скасуванню через те, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

У судове засідання заявник не з'явився, представник заявника звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» заперечував проти заяви ОСОБА_1, вважає її необґрунтованою та безпідставною.

Суд, заслухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.08.2014 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» позовні вимоги Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» про стягнення боргу було задоволено частково, на користь Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 37036,57 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Як вбачається з матеріалів справи № 1108-14/04 Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа», досліджених у судовому засіданні, та підтверджується Кредитним договором № КВ-02998/1711 від 16.07.2008 року, укладеним між Кредитною спілкою «Українська кредитно-фінансова група» та ОСОБА_1, сторонами договору погоджено питання про розгляд спорів, які виникають з приводу укладених договорів, в постійно діючому третейському суді відповідно до його регламенту.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника заявника на те, що розглянуто третейським судом справа йому не підвідомча у зв'язку з тим, що спори про захист прав споживачів не підсудні Третейському суду, оскільки згідно Узагальнення Верховного суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, правова природа кредитних зобов'язань урегульована в нормах цивільно-правового зобов'язання інституту «Позика. Кредит. Банківський вклад» (глава 71 ЦК України). Кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консесуальний та оплатний. Предметом кредитного договору - є лише грошові кошти. Гроші, як предмет кредитного договору, відносяться до категорії речей, визначених родовими ознаками, які можуть вільно відчужуватися чи переходити від однієї особи до іншої.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Отже, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство у системі кредитування.

Суд критично оцінює доводи представника заявника щодо обрахування строків позовної давності.

Згідно п.9.3 Кредитного договору № КВ-02998/1711 від 16.07.2008 року цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Під час укладання кредитного договору № КВ-02998/1711 від 16.07.2008 року ОСОБА_1, як позичальник ствердив, що його волевиявлення є вільним і відповідає його внутрішнй волі; він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставин, що змушує його укласти цей договір; він чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману; він вважає умови Договору вигідними для себе; документи подані ним для отримання кредиту є достовірними та відображають реальний фінансовий стан Позичальника на день подачі документі, що підтверджується його особистим підписом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Судом об'єктивно встановлено, що між кредитною спілкою "Українська кредитно-фінансова група" та ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими кредитна спілка "Українська кредитно-фінансова група" надала ОСОБА_1 кредит, а остання зобов'язалась його повернути та сплатити проценти за користування кредитом на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» № 1108-14/04 від 25.08.2014 року прийнято у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди».

Статтею 389-5 ЦПК України передбачено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду.

Так, згідно ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угод; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Питання підвідомчості справ третейському суду регламентовано ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до Закону України від 03 лютого 2011 року "Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейськими судами», який набув чинності 12 березня 2011 року, частину 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Однак, в даному випадку з позовом до третейського суду звернулася саме Кредитна спілка «Українська кредитно-фінансова група», а не ОСОБА_1, а від так, винесений на вирішення третейського суду спір не пов'язаний із захистом прав споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. І ст. 34 Закону України «Про третейські суди» учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники. Відповідно до абзацу шостого ч. І ст. 2 Закону України «Про третейські суди» сторони третейського розгляду - позивач та відповідач.

ОСОБА_1 є відповідачем, тобто учасником третейського розгляду.

Розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду, суд згідно з ч. 3 ст. 384-4 ЦПК України лише встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, які визначені ст. 389-5 ЦПК України, та не здійснює перевірку правильності застосування третейським судом норм матеріального права при вирішенні спору.

Суд не встановив порушення третейським судом положення ЦПК України, оскільки порядок та правила розгляду справ у постійно діючих третейських судах встановлюються Законом України «Про третейські суди» та Регламентом третейського суду (ст. 10 Закону України «Про третейські суди»).

Разом з тим, з боку заявника суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про скасування рішення третейського суду, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Таким чином, заявником не було доведено наявності підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 25 серпня 2014 року у справі №1108-14/04, визначених ст. 389-5 ЦПК України, а відтак, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про скасування рішення третейського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51, 56 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 389-1- 389-6 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду залишити без задоволення.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Суддя Петріщева І.В.