Дата документу 20.02.2015
Справа № 501/1833/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

при секретарі Ковтонюк Г.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (третя особа виконавчий комітет Іллічівської міської ради) про виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічного позову ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_1 (треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4, ОСОБА_9) про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (т.1 а.с.3-4) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Іллічівської міської ради та третіх осіб про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_1, обґрунтовуючи підстави позову посилається на те, що після смерті наймача квартири ОСОБА_10, який помер у 2002 році та ОСОБА_11, яка померла 14.01.2014 року, квартира АДРЕСА_1 була переведена в розряд службових та на підставі ордеру вказану квартиру їй надано в якості службової.

28.03.2014 року позивачці видано ордер на службову квартиру АДРЕСА_1, на підставі якого 28.03.2014 року вона зареєструвалася за вказаною адресою та 01.04.2014 року уклала договір найму вказаної квартири з КП «МУЖКГ» м.Іллічівська. Після смерті ОСОБА_11 працівниками ЖЕД 3 КП «МУЖКГ» двері квартири АДРЕСА_2 було опечатано. Однак, в кінці березня 2014 року було виявлено, що в квартирі знаходяться відповідачі, які відмовилися виконати письмові вимоги про звільнення квартири.

У звязку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

25 квітня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на житлову площу (т.1 а.с.43-47).

ОСОБА_7 мотивує свій позов тим, що 30 березня 1991 року Чорноморське виробниче обєднання рибної промисловості «Антарктика» видало ордер на вселення №188 в квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_12 та його дружині ОСОБА_11.

11 листопада 1994 року приватизаційними платіжними дорученнями №440193 та №440194 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 переказали організації орендарів ОП «Антарктика» грошову суму у розмірі два мільйони сто тисяч карбованців.

ОСОБА_10 помер 29.11.2002 року, ОСОБА_11 померла 14.01.2014 року, дітей у померлих не було, позивач вказує, що він постійно проживав разом з ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що померлі викупили спірну квартиру у Чорноморського виробничого обєднання промисловості «Антарктика» ще до того, як квартира №101 у складі житлового будинку по вул.Г.Сталінграду, 7 в м.Іллічівську була передана на баланс виконавчого комітету Іллічівської міської ради, але не отримали на неї правовстановлюючих документів.

Позивач вказує, що з 2008 року по теперішній час постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, але зареєстрований за іншою адресою. За час спільного проживання з ОСОБА_11 він піклувався про неї, купував їй ліки, їжу, сплачував комунальні послуги і т.і. В кінці березня 2014 року, через 2,5 місяців після смерті родички позивача, в двері квартири №101 у житловому будинку №7 по вул.Героїв Сталінграду в м.Іллічівськ стали стукати якісь люди, які повідомили йому (позивачу), що вказана квартира передана відповідно до ордеру новому наймачу, тому він повинен її негайно звільнити.

У звязку з цим, позивач, стверджуючи, що видачею ордеру, порушено його права, звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

- ордер від 28 березня 2014 року серії ІГ, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради ОСОБА_1 визнати недійсним;

- скасувати рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_4 та надання її ОСОБА_1.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 26 вересня 2014 року обєднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на житлову площу (т.1 а.с.175-176).

Також, ухвалами Іллічівського міського суду від 26 вересня 2014 року (т.1 а.с.173-174) та від 10 листопада 2014 року (т.1 а.с.198-199) до участі у справі у якості третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Так, 25.06.2014 року ОСОБА_9 звернулася до суду з вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа виконавчий комітет Іллічівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, стверджуючи, що 11.01.2014 року померла її рідна тітка ОСОБА_11 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_5.

Третя особа із самостійним вимогами ОСОБА_9 вказує в позові, що померлі викупили спірну квартиру у Чорноморського виробничого обєднання промисловості «Антарктика» ще до того, як квартира №101 у складі житлового будинку по вул.Г.Сталінграду, 7 в м.Іллічівську була передана на баланс виконавчого комітету Іллічівської міської ради, але не отримали на неї правовстановлюючі документи.

11 листопада 1994 року приватизаційними платіжними дорученнями №440193 та №440194 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 переказали організації орендарів ОП «Антарктика» грошову суму у розмірі два мільйони сто тисяч карбованців, тому викупили спірну квартиру у даного обєднання. Іллічівська міська рада без інвентаризації майна прийняла з балансу ДП «Антарктика» на баланс Іллічівської міської ради будівлі гуртожитку.

ОСОБА_9 вказує, що у спірній кімнаті разом з тіткою ОСОБА_11 мешкав її племінник ОСОБА_7. За життя ОСОБА_11 не встигла завершити оформлення майнових прав на спірну квартиру, тому вона, як спадкоємиця не може належним чином оформити спадщину.

У звязку з цим ОСОБА_9 стверджуючи, що вказана квартира була надана іншій особі без належних правових підстав, звернулася до суду з даною заявою та просить суд:

- визнати за нею право власності на квартиру №101, розташовану за адресою: м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду, 7;

- визнати недійсним ордер від 28.03.2014 року №01 серії ІГ, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на імя ОСОБА_1 та скасувати рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_4 та надання її ОСОБА_1.

25.06.2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вимогами до виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, стверджуючи, що 29 листопада 2002 року помер її рідний брат ОСОБА_10. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_6, яка була придбана ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та Чорноморським виробничим обєднанням рибної промисловості «Антарктика» ОСОБА_10 було видано ордер №188 на вселення в цю квартиру. За життя ОСОБА_11 не зареєстрували своє право власності на зазначену квартиру у встановленому порядку.

ОСОБА_4 вказує, що вона є спадкоємицею другої черги до майна померлого ОСОБА_10, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області їй було продовжено строк для прийняття спадщини, однак спадщину вона не може прийняти через відсутність правовстановлюючих документів.

Також, їй стало відомо, що рішенням Іллічівської міської ради Одеської області квартиру АДРЕСА_7 переведено в розряд службових та ОСОБА_1 видано ордер на дане службове приміщення.

У звязку з цим ОСОБА_4, стверджуючи, що таке рішення є незаконним, порушує її права як спадкоємця, звернулася до суду з даною заявою та просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Іллічівської міської ради Одеської області №86 від 27.03.2014 року про переведення в розряд службових квартиру АДРЕСА_7 та надання її ОСОБА_1;

- ордер від 28 березня 2014 року серії ІГ, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради ОСОБА_1 визнати недійсним;

- визнати за нею, як за спадкоємцем другої черги право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири №101, що розташована в будинку №7 по вул.Героїв Сталінграда м.Іллічівська Одеської області.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 лютого 2015 року виділені в самостійне провадження, поєднані в одному провадженні вимоги:

- ОСОБА_4 про визнання за нею, як спадкоємцем другої черги право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_10, померлого 29 листопада 2002 року, а саме на ? частину квартири №101 в будинку №7, розташованого за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду;

- ОСОБА_9 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа виконавчий комітет Іллічівської міської ради про визнання в порядку спадкування на квартиру №101 в будинку №7, розташованого за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Героїв Сталінграду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили позовні вимоги про виселення задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, надали письмові заперечення проти позову (т.1 а.с.72-73). Також сторони просили відмовити в задоволенні самостійних вимог на предмет спору третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_9 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу. Сторони мотивували свою позицію тим, що копії платіжних приватизаційних доручень, на які посилається позивач по зустрічному позову не мають ніякого відношення до спірної квартири, оскільки на їх думку, за вказаними дорученнями перераховані суми майнового сертифікату з метою приватизації підприємства Чорноморського рибовиробничого підприємства «Антарктика». Також сторони посилалися на те, що виданий ордер та рішення виконкому відповідають вимогам закону та підстави для їх скасування відсутні, тощо.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (т.1 а.с.149, 216), зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Також, ОСОБА_7 надав до суду заперечення проти первісного позову ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення (т.1 а.с.31-33), посилаючись на підстави, вказані в зустрічному позові та на те, що померлі ОСОБА_11 викупили спірну квартиру у Чорноморського виробничого обєднання рибної промисловості «Антарктика», його дружина ОСОБА_8 взагалі з ним в спірній квартирі не проживала, тощо.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_9 ОСОБА_6 просила самостійні вимоги ОСОБА_9 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу задовольнити, посилаючись на підстави перелічені в позові та мотивуючи тим, що за життя ОСОБА_10 звернувся до органу приватизації, але не встиг оформити право власності. У звязку з вищенаведеним, заявник вважає, що до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просили самостійні вимоги ОСОБА_4 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу задовольнити, посилаючись на підстави перелічені в позові та мотивуючи тим, що за життя ОСОБА_10 звернувся до органу приватизації, але не встиг оформити право власності, тому ОСОБА_4 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 має право вимагати визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири.

В судовому засіданні представник третьої особи виконавчого комітету Іллічівської міської ради ОСОБА_3 підтримав позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про виселення з підстав викладених позивачем та просив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 та самостійних вимог третіх осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу відмовити, посилаючись на безпідставність вимог.

Заслухавши присутніх сторін по справі, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (третя особа виконавчий комітет Іллічівської міської ради) про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення слід відмовити в повному обсязі та зустрічний позов ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_1, самостійні вимоги на предмет спору третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_9 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб (т.1 а.с.55), ОСОБА_10 та ОСОБА_13 перебували у шлюбі, зареєстрованому 14 листопада 1970 року другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (т.1 а.с.55).

Згідно із копіями платіжних доручень №440193 та №440194 від 11 листопада 1994 року, завірених в судовому засіданні з досліджених оригіналів, вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 переказали організації орендарів ОП «Антарктика» грошову суму у розмірі два мільйони сто тисяч карбованців (т.1 а.с.51-52).

Чорноморським виробничим обєднанням рибної промисловості «Антарктика» ОСОБА_10 було видано ордер №188 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.50).

Згідно із довідкою, ОСОБА_10 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.06.1991 року по день смерті - 29.11.2002 року, ОСОБА_11 була зареєстрована за вказаною адресою з 29.06.1991 року по день смерті 14.01.2014 року (т.1 а.с.14).

Відповідно до копій свідоцтв про смерть, ОСОБА_10 помер 29 листопада 2002 року (т.1 а.с.53), ОСОБА_11 померла 11 січня 2014 року (т.1 а.с.54).

Згідно з актом від 01.04.2014 року, складеного мешканцями будинку №7 по вул.Героїв Сталінграду в м.Іллічівську, зазначається, що з 2008 року по день складання акту, в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_11 проживав ОСОБА_7 (т.1 а.с.41).

Після смерті подружжя відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна.

Згідно копії спадкової справи до майна померлого 29.11.2002 року ОСОБА_10, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4 (т.2 а.с.111-141).

Державний нотаріус ОСОБА_14 листом №2115/01-16 від 19.11.2014 року відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого ОСОБА_10, мотивуючи тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно та розяснено право звернення до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_10, як спадкоємця за законом ІІ черги (т.2 а.с.149).

Відповідно до копії спадкової справи до майна померлої 11.01.2014 року ОСОБА_15 до нотаріальної контори звернулися із заявами про прийняття спадщини:

- брат ОСОБА_16,

- брат ОСОБА_17,

- сестра ОСОБА_18,

- племінниця ОСОБА_9 (за правом представлення),

- двоюрідний онук ОСОБА_7 (т.2 а.с.142-169).

Після смерті ОСОБА_11, яка померла 14.01.2014 року, квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №86 від 27.03.2014 року була переведена в розряд службових (т.1 а.с.8).

На підставі вказано рішення, 28 березня 2014 року ОСОБА_1 видано ордер №01 серії ІГ на вселення в квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9), на підставі якого 28.03.2014 року ОСОБА_1 28.03.2014 року зареєструвалася за вказаною адресою (т.1 а.с.10) та 01.04.2014 року уклала договір найму вказаної квартири з КП «МУЖКГ» м.Іллічівська (т.1 а.с.12-13).

Згідно копії акту від 31.03.2014 року, працівниками ЖЕУ-3 двері квартири АДРЕСА_2 було опечатано (т.1 а.с.18) та на імя ОСОБА_7 видано припис про звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_8 (т.1 а.с.17).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Про саме таке застосування Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Згідно із копією заяви, квитанції, завірених в судовому засіданні з досліджених оригіналів, вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 14 листопада 1994 року звернулися до керівника органу приватизації про оформлення передачі у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_9 (т.2 а.с.100-101). На вказаній заяві є печатка Чорноморського виробничого обєднання рибної промисловості «Антарктика», підписи заявників та керівника підприємства по обслуговуванню житла.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 та представник третьої особи виконавчого комітету Іллічівської міської ради ОСОБА_3 стверджували, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не зверталися до органу приватизації із заявами про оформлення приватизації на спірну квартиру, посилаючись на те, що досліджувана в судовому засіданні вказана заява є сумнівною через її перебування у позивача.

Однак, в судовому засіданні сторонами по справі не ставилися вимоги про визнання даної заяви недійсною та представник третьої особи виконавчого комітету Іллічівської міської ради ОСОБА_3 пояснив, що 30.12.1996 року АК «Антарктика» передала, а Іллічівська міська рада прийняла житловий будинок №7 по вул.Г.Сталінграду та до 1994 року органом приватизації було Чорноморське виробниче обєднання рибної промисловості «Антарктика», яке видавало за заявами громадян свідоцтва про право власності на квартири.

Вказане підтверджується копією акту приймання передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність (т.2 а.с.210-215) та копією інвентаризаційної справи житлового будинку №7 по вул.Г.Сталінграду (т.2 а.с.10-39), з якої вбачається, що у 1993-1996 роках мешканцям будинку свідоцтва про право власності на житло видавалося Чорноморським виробничим обєднанням рибної промисловості «Антарктика». У подальшому свідоцтва про право власності видавалося іншим приватизаційним органом Іллічівською міською радою.

Також, згідно з листом КП «Бюро технічної інвентаризації» від 18.12.2014 року, вказується, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із заявою про приватизацію вищевказаної квартири до КП «БТІ» м.Іллічівська, яке здійснювало оформлення документів для приватизації до 31.12.2012 року не зверталися.

Суд приходить до висновку, що у 1994 році, за життя, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зверталися до органу приватизації про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_9, яким на той час було Чорноморське виробниче обєднання рибної промисловості «Антарктика», але померли до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію. Таким чином, до їхніх спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Отже, виконавчий комітет Іллічівської міської ради приймаючи рішення про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_4 та надання її ОСОБА_1 на підставі ордеру, не переконався про наявність вказаних обставин, не впевнився про коло спадкоємців та осіб, які проживали за вказаною адресою.

Крім того, виконавчим комітетом Іллічівської міської ради проігноровано шестимісячний строк для прийняття спадщини спадкоємцями, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України.

Так, ОСОБА_11 померла 14 січня 2014 року, а вже 27.03.2014 року рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради за №86, квартира АДРЕСА_4 переведена в розряд службових та на підставі ордеру від 28.03.2014 року надана ОСОБА_1

Вказані дії є грубим порушенням прав спадкодавців та підставою для визнання недійсним ордеру від 28.03.2014 року №01 серії ІГ, виданого виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на імя ОСОБА_1 і скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_4, надання її ОСОБА_1.

Згідно ч.3 ст.116 Житлового кодексу Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Отже, у звязку із встановленими в судовому засіданні обставинами, вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення є необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.58 Житлового Кодексу Української РСР, ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення.

Згідно із ст.59 Житлового Кодексу Української РСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу у поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері житлове приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно із ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.58, 59, 116 Житлового Кодексу Української РСР, ст.345, 393 ЦК України, ст.1, 3, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст.212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (третя особа виконавчий комітет Іллічівської міської ради) про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_1, самостійні вимоги на предмет спору третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_9 про скасування рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та визнання недійсним ордеру на службову житлову площу задовольнити.

Визнати недійсним ордер від 28.03.2014 року №01 серії ІГ, виданий виконавчим комітетом Іллічівської міської ради на імя ОСОБА_1.

Скасувати рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 27.03.2014 року за №86 «Про переведення в розряд службових квартири АДРЕСА_4 та надання її ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 10 днів з дня оголошення рішення, або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_19