АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6638/15 Головуючий 1 інст. - Зінченко О.В.
Справа № 630/520/14-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Харківській області, прокуратури Харківської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів слідства та прокуратури,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування якого посилався на те, що Харківським районним судом Харківської області розглядалась кримінальна справа по обвинуваченню його у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.ч.2, 3 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 212, ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 366 КК України.

Із 19 лютого 2008 року до 25 вересня 2008 року він знаходився в Харківському слідчому ізоляторі та проходив психіатричну експертизу в психіатричній лікарні в умовах стаціонару.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2011 року його визнано невинним та виправдано за ч.2 ст.15, ч.ч.2, 3 ст. 27, ч.5 ст.191, ч.3 ст. 212, ч.1 ст. 358.

За ч. 1 ст. 366 КК України його визнано винним, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та звільнено від покарання за ст. 49 КК України в зв'язку з закінченням строків давності.

Враховуючи, що його виправдано за більшістю пред'явленого обвинувачення та незаконно тримали під вартою, просив стягнути на його користь за рахунок коштів державного бюджету втрачений заробіток та інші грошові доходи, втрачені за період тримання під вартою, з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 65176,93 грн., стягнути на його користь за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду у розмірі 69426,00 грн., стягнути на його користь за рахунок коштів державного бюджету суми сплачені ним за надання йому юридичної допомоги у розмірі 40000,00 грн., зобов'язати слідче управління податкової міліції Державної податкової адміністрації Харківської області повернути йому в натурі 5792,81 грн., вилучені під час обшуку за фактичним місцем проживання.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 суму втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 62123,23 грн., стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 9744,00 грн., зобов'язано Головне управління Міндоходів в Харківській області повернути в натурі ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3450,00 грн., вилучені під час обшуку 19.02.2008 року, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Харківської області, Державна казначейська служба України, ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких заступник прокурора Харківської області просив рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми втраченого заробітку та моральної шкоди, а також повернення грошових коштів у натурі - скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін; Державна казначейська служба України просила рішення в частині стягнення втраченого заробітку, разом із нарахованим індексом інфляції, а також моральної шкоди - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимогах, в іншій частині рішення суду залишити без змін; ОСОБА_1 просив рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення сум у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, у розмірі 40000,00 грн., втрат інших видів заробітку у розмірі 3053,70 грн., моральної шкоди у розмірі 59682,00 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилалися на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, заступник прокурора Харківської області та Державна казначейська служба України вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що право на таке відшкодування виникає у осіб лише у випадках їх повної реабілітації, а визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України не є такою підставою.

ОСОБА_1 вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Справа слухалася судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди - змінено; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 69426,00 грн.; в іншій частині рішення суду - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2015 року в частині вирішення позову, яким задоволені вимоги про стягнення середнього заробітку та коштів на відшкодування моральної шкоди - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до цього суду.

У зв'язку з чим рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині стягнення суми втраченого заробітку та коштів на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки 19 березня 2015 року рішення вже переглядалося судом апеляційної інстанції, судом касаційної інстанції в цій частині ані рішення суду першої інстанції, ані рішення суду апеляційної інстанції не скасовано та набрало чинності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині, яка переглядається, - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Стягуючи на користь ОСОБА_1 суму втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 62123, 23 грн. та моральну шкоду в сумі 9744,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що таке стягнення передбачено чинним законодавством.

Проте, з таким висновком суду погодитися повністю не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, № 100.

Згідно із абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Цим порядком визначено випадки виплати працівникам заробітної плати у випадку її збереження і ним не передбачено, що при визначенні її розміру вона підлягає компенсації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

У період, за який за працівником зберігається заробітна плата, така виплачується по його закінченні, строки її виплати у цей період чинним законодавством не визначаються, отже відсутні підстави вважати, що такі порушені.

Разом з тим, відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2008 року ОСОБА_1 затримано співробітниками слідчого відділу податкової міліції ДПА в Харківській області та до 25 вересня 2008 року він перебував під вартою у Харківському СІЗО та у Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 при проведенні стаціонарної психіатричної експертизи.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2008 року ОСОБА_1 змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 366 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850, 00 грн. та звільнено від покарання за ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. Крім того, ОСОБА_1 визнано невинним та виправдано за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 212; ч. 3 ст. 212 КК України в зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів.

Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17.10.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2013 року

27 листопада 2012 року ОСОБА_1 повідомлено Харківським районним судом Харківської області про можливість отримання відшкодування згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як вбачається з матеріалів справи та виходячи з положень законодавства, суд першої інстанції правильно визначив розмір середньомісячного заробітку у сумі 5196,00 грн., з якого вираховано розмір втраченого ОСОБА_1 заробітку в сумі 37361, 72 грн., (а. с. 184, 185, т. 1).

При цьому слід зазначити, що ця сума стягується за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України, оскільки право на відшкодування шкоди як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року (справа № 1-36/2001) та відповідно до Конституції України і ч. 1 ст. 1176 ЦК України провадиться за рахунок держави.

Стягуючи на користь ОСОБА_1 суму індексації втраченого ним заробітку за період з лютого 2008 року по вересень 2014 року в сумі 24761, 51 грн., суд першої інстанції не врахував положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Підстав для коригування розміру середнього заробітку матеріали справи не містять.

Щодо вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом виникає у випадку його повної реабілітації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 повністю не реабілітовано, оскільки його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу, тому враховуючи вимоги пункту 3 Положення підстави для відшкодування моральної шкоди на його користь відсутні, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - змінити.

Позов ОСОБА_1 в цій частині - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 37361, 72 грн. втраченої заробітної плати за рахунок коштів Державного бюджету України, списання якої здійснюється Державним казначейством України у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

В задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії