УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Геоід», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4 433 грн 52 коп. та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його права на працю.

Свої вимоги мотивував тим, що він з 8 жовтня 2014 року і по теперішній час перебуває як безробітний на обліку в Знам'янському міськрайонному центрі зайнятості. 24 лютого 2015 року за направленням Знам'янського міськрайонного центру зайнятості на працевлаштування на посаду приймальник-відправник, він звернувся до відповідача, проте в прийнятті на роботу йому було безпідставно та необґрунтовано відмовлено. Вважає, що такі дії відповідача порушують його право на працю, передбачене чинним законодавством. У зв'язку з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 9 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати указані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо необхідності витребування матеріалів справи та їх перевірки.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, судом було встановлено, що на час звернення позивача до ТОВ «Геоід» із направленням на роботу, посаду приймальника-відправника було виключено зі штатного розкладу відповідача.

Також, згідно положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки вимоги щодо поновлення на роботі або зобов'язання прийняти на роботу позивачем не заявлялися, тому вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ураховуючи викладене, суд позбавлений повноважень з власної ініціативи обирати позивачу належний спосіб захисту його прав та виходити за межі заявлених ним позовних вимог.

Таким чином, суд, враховуючи наведені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Геоід», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В. Закропивний