У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди, завданих злочином, за касаційними скаргами заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України спричинену йому моральну шкоду у розмірі 200 тис. грн та майнову - 163 500 грн, завданих злочином.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 121 КК України, та засуджено до 7 років 1 місяця позбавлення волі. Зазначеним вироком встановлено, що 30 січня 2008 року приблизно о 20 годині 45 хвилин ОСОБА_5, будучи представником влади та посадовою особою правоохоронних органів, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить йому (позивачу) на праві приватної власності, будучи при виконанні службових повноважень, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 5, 10, 12 Закону України «Про міліцію», спільно з ОСОБА_7, матеріали справи відносно якого виділені в окреме провадження, наніс йому численних ударів по життєво важливим органам, тулубу і нижнім кінцівкам спецзасобом ПГ-73, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження. Згідно з висновком МСЕК від 13 травня 2008 року йому було встановлено другу групу інвалідності до 01 червня 2009 року. У зв'язку з отриманими травмами змінився звичний для нього спосіб життя, він не мав можливості працювати, що суттєво відобразилось на його майновому стані.

Крім того, 31 січня 2008 року прокурором Вільнянського району відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками ст. 342 КК України, яка протягом 2008-2010 років розглядалася у Вільнянському районному суді, йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який у подальшому постановою від 08 жовтня 2008 року був змінений і з 08 жовтня 2008 року до 11 лютого 2009 року він перебував під вартою.

Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 200 тис. грн, втрачений внаслідок ушкодження здоров'я та втрати працездатності заробіток у розмірі 131 750 грн, всього 331 750 грн. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено стягнуту з Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди до 75 тис. грн. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на Закон України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_6, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачу діями працівника міліції ОСОБА_5, який обіймав посаду начальника конвойної групи конвойної служби Вільнянського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області і перебував при виконанні службових обов'язків, завдані тяжкі тілесні ушкодження.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає висновки апеляційного суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 спричинено ушкодження здоров'я незаконними діями начальника конвойної групи конвойної служби Вільнянського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 при виконанні ним службових обов'язків працівника міліції.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Із змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб'єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Встановивши, що позивачу завдано шкоду працівником міліції при виконанні ним службових обов'язків, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ця шкода має бути відшкодована на підставі ст. 1174 ЦК України Державною казначейською службою України за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості справедливості.

Виходячи із глибини моральних страждань, психологічного і фізичного стану позивача, при затриманні якого працівник міліції при виконанні службових обов'язків, який призваний захищати громадян, завдав тілесних ушкоджень, виходячи із тривалості, характеру і тяжкості фізичних ушкоджень, врахувавши характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_4, той факт, що після огляду 10 червня 2009 року позивач інвалідом не визнаний, вимоги розумності і справедливості, суд апеляційної інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди обґрунтовано дійшов висновку про стягнення суми у розмірі 75 тис. грн.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 серпня 2014 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик