Провадження № 2/359/207/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Наприкінці жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 17 березня 2008 року КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_1 кредитно-заставний договір № DN81AR7000476. За цим договором КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 71525 гривень 70 копійок. В свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно до 16 березня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 9,60 % річних. Крім того, відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 5036 гривень 40 копійок, що сплачується в момент видачі кредиту. Кредитно-заставним договором № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року було також передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо сплати винагород та процентів він сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку порушення зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту ОСОБА_1 зобов'язався сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором та перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 71525 гривень 70 копійок. ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору. Тому у нього виник борг в загальному розмірі 288962 гривні 42 копійки. Відповідач відмовився добровільно повернути борг. Тому КБ «ПриватБанк» просив суд примусово стягнути з нього заборгованість у розмірі 288962 гривні 42 копійки, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 2889 гривень 62 копійки.

У судовому засіданні представник позивача Петренко С.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав частково, вказавши на те, що дійсно брав кредит, який повертав по можливості. Проте, він не погоджується з нарахованими банком штрафними санкціями, а саме щодо пені.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17).

17 березня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір № DN81AR7000476, за умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 71525 гривень 70 копійок. В свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно до 16 березня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 9,60 % річних. Крім того, відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 5036 гривень 40 копійок, що сплачується в момент видачі кредиту. Кредитно-заставним договором № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року було також передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо сплати винагород та процентів він сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку порушення зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту ОСОБА_1 зобов'язався сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а.с.5-13).

ЗАТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитно-заставний договором та перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 71525 гривень 70 копійок.

Дана обставина визнана відповідачем, а тому за правилами ч.1 ст.61 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.549 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання. Тому станом на 04 вересня 2014 року у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 47358 гривень 49 копійок, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 42713 гривень 94 копійки, заборгованість по комісії у розмірі 18596 гривень 76 копійок, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 166295 гривень 02 копійки, штраф (фіксована частина) - 250,0 гривень, а також штраф (процента складова) - 13748 гривень 21 копійка, що у загальному розмірі становить 288962 гривні 42 копійки. Це підтверджується письмовим розрахунком боргу (а.с.3-4).

10 січня 2009 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, яким ЦК України доповнено ст.1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.1056-1 ЦК України, яка набрала чинності 10 січня 2009 року, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З матеріалів справи, а саме з письмового розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року, вбачається, що починаючи з 01 лютого 2009 року розмір процентної ставки за договором було встановлено на рівні 21 % річних (а.с.3).

Аналогічна правова позиція висловлена також в п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року , зокрема при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст.1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Пунктом 6.3 кредитно-заставного договору № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно до збільшення курсу долара США.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цьому в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 у відповідності до умов кредитно-заставного договору № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року направлялося повідомлення про зміну процентної ставки.

Крім цього, представником позивача в судовому засіданні визнана та обставина, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні докази, зокрема копії листів та копії поштових реєстрів про направлення відповідачу відповідного повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором з 9,6 % на 21 % річних.

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідача не було належним чином повідомлено про підвищення процентної ставки, а тому суд вважає, що вказане підвищення процентної ставки за кредитним договором є неправомірним.

А тому підставі для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 42713 гривень 94 копійок, відсутні.

За правилами ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, і, згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України визначено,що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - неналежне виконання.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так п.14.2 та п.14.3 кредитно-заставного договору № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 зобов'язань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, він сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку порушення ОСОБА_1 зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, він сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Разом з тим, як зазначено в положеннях ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, що вбачається з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Отже, розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а саме майже в 3,5 рази (сума заборгованості за кредитом 47359 гривень 49 копійок - сума пені 166295 гривень 02 копійки), відповідачем ОСОБА_1 останнє погашення заборгованості по кредиту та погашення нарахованих процентів за кредитом здійснене 25 червня 2013 року, що вбачається з виписки про погашення кредиту за період з 17 березня 2008 року по 08 січня 215 року (а.с.33).

Таким чином, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік, який був пропущений позивачем щодо вимог про стягнення пені за період з 18 березня 2008 року по 17 вересня 2013 року, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої відповідачу пені за неналежне виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором, обмежившись сумою пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 24 вересня 2013 року по 04 вересня 2014 року в сумі 53776 гривень 34 копійки. Саме в такому розмірі пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № DN81AR7000476 від 17 березня 2008 року, з нього на користь позивача належить примусово стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 133729 гривень 80 копійок, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 47358 гривень 49 копійок, заборгованості по комісії - 18596 гривень 76 копійок, пені - 53776 гривень 34 копійок, а також штрафи фіксована частина - 250 гривень, процентна складова - 13748 гривень 21 копійка.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З платіжного доручення № BO908B0MGZ від 08 жовтня 2014 року (а.с.18) вбачається, що при пред'явленні позову до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 2889 гривень 62 копійок. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. Тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1337 гривень 29 копійок. З огляду на те, що пред'явлений позов задоволено на 46,28% (133729,80 : 288962,42 * 100%), (2889,62 * 46,28%).

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.2 ст.258, ст.525, ст.526, ч.1 ст.549, ст.610, ч.1 ст.611, ст.629, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054, ч.2 та ч.3 ст.1056-1 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, ч.1 ст.88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., адреса: 08360, АДРЕСА_1, Ін: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК», адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, КОД , pax. № 3111 (для погашення заборгованності), pax. № 0001 (для відшкодування судових витрат), МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором в розмірі 133729 (сто тридцять три тисячі сімсот двадцять дев ять) гривень 80 копійок та судовий збір в розмірі 1337 (одна тисяча триста тридцять сім) гривень 29 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя В.В. Журавський