Номер провадження: 22-ц/785/5216/15
Головуючий у першій інстанції Рімашевська О. В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараша А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третьої особи Великомихайлівського районного відділу Державної міграційної служби України, про зняття особи з реєстрації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16.04.2015 року,-

встановила:

24.03.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, посилаючись на те, що він є власником домобудівлі АДРЕСА_1 Великомихайлівського району Одеської області. В даній домобудівлі, крім його членів сім»ї, зареєстрована відповідач ОСОБА_3, з якою він перебував до 13.12.2011 року в зареєстрованому шлюбі.

Посилаючись на те, що відповідач припинила бути членом його сім»ї, просить суд зобов»язати Великомихайлівський районний відділ Державної міграційної служби України зняти ОСОБА_3 з реєстрації постійного місця проживання за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16.04.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

28.04.2015 року ОСОБА_2 вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, звернувся з позовом до суду про скасування рішення та постановлення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з копією свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 09 вересня 2003 року, домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.14, 15).

В будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстрована але не проживає ОСОБА_3 (а.с.20).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами виник спір з приводу реєстрації постійного місця проживання відповідача за адресою домоволодіння, яке на праві приватної власності належить позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім»ї власника квартири (будинку) права користування займаним приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не вказав, в чому саме полягає порушення його прав, як власника будинку, яким чином реєстрація відповідача у будинку перешкоджає йому в реалізації його права власності, не послався на будь-які порушення з боку відповідача правил співмешкання, не зазначив, з яких підстав відповідач має бути знята з постійного місця проживання за спірною адресою.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто суд не має повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно звернув свою увагу, що позивач просив вирішити питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку постійного місця проживання, при цьому, не просив вирішити питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням (не заявляв відповідних позовних вимог), у зв»язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення такого позову без вирішення питання про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без задоволення.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді: В.Д.Коротков

А.А.Калараш