УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 5/9 частки квартири АДРЕСА_1, з них 1/3 частки вказаної квартири належали покійному на підставі свідоцтва про право власності на житло та 2/9 на підставі свідоцтва про право на спадщину, яку померлий отримав після смерті своєї дружини.

Вказувала на те, що 22 вересня 2008 року ОСОБА_6 подарував їй належну йому 1/9 частки спірної квартири та 2 жовтня 2009 року склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті належні йому 3/9 частки вказаної квартири заповів їй.

7 липня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте в усній формі нотаріус повідомив про те, що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 передано іншому спадкоємцю - відповідачу, якому було видано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки зазначеної квартири. Таким чином, до спадкового майна, яке успадкував відповідач, увійшла також 1/9 частки спірної квартири, яка була подарована покійним позивачці 22 вересня 2008 року.

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_5 на майно, належне померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 в частині 1/9 частки квартири, а також скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем на 1/9 частки спірної квартири, здійснену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2014 року скасовано у частині відмови у задоволенні позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстроване у реєстрі № 2-184 у частині спадкування ним після смерті ОСОБА_6 1/9 частки квартири АДРЕСА_1. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Так, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Тобто, для виникнення права власності за договором дарування достатньо факту прийняття дарунку обдарованим. За цією нормою, виникнення права власності на підставі договору дарування не пов'язується з реєстрацією в органах БТІ.

Виходячи з вищенаведених вимог закону при наявності права обдарованої позивачки на частку в квартирі на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який не зареєстрований, вона не може реалізувати обов'язок його зареєструвати, оскільки частка даної квартири успадкована відповідачем, про що видано відповідне свідоцтво.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на частку квартири, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня