Справа № 645/8182/14-ц
Провадження № 2/645/213/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.,

при секретарях судового засідання - Ляховій І.Ю., Петленко І.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

ОСОБА_4

про стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної часткової власності, стягнення інфляційних та моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просили суд стягнути солідарно з відповідачів грошову компенсацію вартості 2/9 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 101730,00 грн., 64000 грн. інфляційних витрат, судові витрати у розмірі 1073,3 грн., вартість судово-будівельної експертизи у розмірі 2460,00 грн., а також припинити право власності ОСОБА_1 на 1/9 частку вказаної квартири, та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку вказаної квартири, та стягнути з відповідачів на користь першого позивача - ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/9 частині вищевказаної квартири на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 20.02.2014 року. Право власності на вказані частки в спірній квартирі зареєстровано у державному реєстрі прав на нерухоме майно. Співвласниками інших частин у квартири у рівних частках є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На 2/9 частин квартири, що належать позивачам, приходиться 6,35 кв.м. житлової площі, що є незначною часткою та ці частки фактично не можуть бути виділені в натурі. Позивачі стверджують, що відповідачі перешкоджають їм у користуванні та вільному володінні своїми частками квартири, а на пропозиції позивачів щодо викупу їхніх часток не реагують.

Такі обставини на думку позивачів свідчать про порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, та позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з урахуванням уточнень та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності та відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні визнали позов частково, а саме: не заперечували проти солідарного стягнення з відповідачів грошової компенсації вартості 2/9 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 101730,00 грн.. Проти позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивачів 64000 грн. інфляційних витрат заперечували, посилаючись на те, що висновком проведеної у справі будівельно-технічної експертизи визначено ринкову вартість 2/9 частин спірної квартири, яка складає 101730 грн., та вважали безпідставним та необґрунтованим посилання позивачів на різке знецінювання гривні та нарахування вказаної суми інфляційних. Крім того, відповідачі заперечували проти позовної вимоги про стягнення з них на користь позивача ОСОБА_1 суми моральної шкоди у розмірі 5000 грн., посилаючись на безпідставність вказаної вимоги, стверджуючи, що жодних образ з боку відповідачів на адресу представника позивача ОСОБА_5 не висловлювалось, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позову в цій частині.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення другого позивача, другого відповідача, представників першого позивача та першого відповідача, суд встановив наступне.

На підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 20.02.2014 року у справі № 645/7860/2013 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7 про визнання права на спадщину по праву спадкування за законом, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/9 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, та за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/9 частину вказаної квартири (а.с. 6-12).

Право власності на вказані частки в спірній квартирі зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно, про що свідчать відповідні витяги № 24600989 від 23.07.2014 року та № 24601612 від 23.07.2014 року (а.с. 13, 14).

Вищевказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.02.2014 року у справі № 645/7860/2013 також встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що співвласниками інших частин у квартирі АДРЕСА_1 у рівних частках є відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 46,9 кв.м., з якої 28,6 кв.м. - житлова площа, у тому числі: перша кімната - 8,9 кв.м., друга кімната - 19,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с. 15-16).

На 2/9 частин квартири, що належать позивачам, приходиться 6,35 кв.м. житлової площі, що є незначною часткою від загальної площі спірної квартири.

Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 13824/842 від 28.01.2015 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, з технічної точки зору, виділити 2/9 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 неможливо. Ринкова вартість 2/9 частин квартири АДРЕСА_1 складає 101730 грн. (а.с. 58-67).

Неможливість виділення часток спірної квартири позивачів в натурі стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Приймаючи до уваги, що в ході судового розгляду судом з'ясовано, що відповідачі не заперечують проти сплати на користь позивачів грошової компенсації вартості часток спірної квартири позивачів, та виходячи з предмета і підстав заявленого позову, суд вважає, що позов в частині солідарного стягнення з відповідачів грошової компенсації вартості 2/9 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 101730,00 грн. на користь позивачів є законним, обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Разом з тим, зі змісту ч. 2 ст. 364 ЦК України вбачається, що право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав компенсацію, припиняється з дня її отримання, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість припинення права власності позивача ОСОБА_1 на 1/9 частку спірної квартири та позивача ОСОБА_2 на 1/9 частку спірної квартири з дня отримання ними від відповідачів компенсації за їх частки квартири АДРЕСА_1.

Стосовно позовної вимоги позивачів про стягнення з відповідачів 64000 грн. інфляційних витрат, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Позивачі, звертаючись з вказаною позовною вимогою до суду, послались на те, що на момент проведення судової будівельно-технічної експертизи № 13824/842 від 28.01.2015 року, згідно з висновком якої ринкова вартість 2/9 частин спірної квартири складає 101730 грн., курс долара США відносно гривні складав 1586,6445 грн. за 100 доларів США, а станом на 20.02.2015 року він складає - 2785,8494 грн. за 100 доларів США. Такі обставини, за твердженням позивачів, призвели до зростання ринкової вартості квартир.

Таким чином, позивачі, уточнивши свої вимоги у судовому засіданні, просили стягнути з відповідачів на користь кожного з позивачів по 32000 грн. інфляційних.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції /індекс споживчих цін/ - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Разом з тим, предметом даного позову є стягнення грошової компенсації вартості 2/9 часток квартири та припинення права власності позивачів на їх частки у квартирі.

Слід зазначити, що відшкодування грошової компенсації вартості частки квартири не є борговим (грошовим) зобов'язанням, у зв'язку з чим дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на вищевказані правовідносини.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги позивачів про стягнення з відповідачів 64000 грн. інфляційних витрат.

Щодо позовної вимоги першого позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на її користь 5000 грн. моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь першого позивача ОСОБА_1, представник останньої - ОСОБА_5 наголосила, що під час проведення експертного дослідження у спірній квартирі, відповідач ОСОБА_4 висловлювалася на її (ОСОБА_5) адресу нецензурною лайкою, ображала, погрожувала та не впускала до квартири, чим їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн..

Разом з тим, суд приймає до уваги, що представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5 не є позивачем у даній цивільній справі, тому посилання останньої на вищевказані дії другого відповідача щодо неї, як представника позивача, в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої позивачеві ОСОБА_1, є безпідставним та необґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК судові витрати складаються із судового збору і витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1073,30 грн. (по 536,65 грн. з кожного), та витрати на проведення судово-будівельної експертизи у розмірі 2460,00 грн. (по 1230 грн. з кожного).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 2/9 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 101730,00 грн.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_1 від відповідачів компенсації за її 1/9 частку цієї квартири.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_2 від відповідачів компенсації за її 1/9 частку цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,3 грн. (по 536,65 грн. з кожного), та витрати на проведення судово-будівельної експертизи у розмірі 2460,00 грн. (по 1230 грн. з кожного).

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.