Справа № 2-175/5667/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.

при секретарі Карпенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Ювілейному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серія НОМЕР_2, видане відділом запису актів цивільного стану Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №456) 03 травня 1951 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, змінивши прізвище на «ОСОБА_1» (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3, видане Підгородненською міськрадою 03 травня 1951 року за актовим записом №60). Від даного шлюбу у них народилася позивачка по даній справі - ОСОБА_1, яка 17 грудня 1975 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4, видане Жовтневим відділом запису актів цивільного стану м. Одеси за актовим записом №888, змінивши прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1»).

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивачки - ОСОБА_5 померла (Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5, видане 30 липня 1993 року відділом ЗАГС Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №176).

Як вбачається з матеріалів справи, у померлої ОСОБА_5 була рідна сестра ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка у свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла (Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_6 видане 17 жовтня 2008 року виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №83). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, яка належало померлій на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (домоволодіння) від 14 травня 1987 року, виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому народних депутатів від 15 квітня 1987 року за №77, зареєстроване в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за відповідним записом в реєстровій книзі під №5496-31.

Як встановлено у судовому засіданні, померла ОСОБА_6 чоловіка та дітей не мала і жодних заповітів за життя не складала, тобто спадкоємці першої черги за законом після її смерті відсутні. У свою чергу, її сестра ОСОБА_5 (якби вона була жива на день відкриття спадщини) успадкувала б всі права як спадкоємиць другої черги за законом, що відповідає вимогам ст. 1262 ЦК України).

Таким чином, згідно ч.3 ст. 1266 Цивільного Кодексу України позивачка, як племінниця спадкодавця, повинна наслідувати ту долю спадщини, на яку мала б право її мати, якби була живою на час відкриття спадщини.

На підставі зазначених обставин справи, ОСОБА_1, після смерті своєї тітки ОСОБА_6 звернулася до державної районної нотаріальної контори Дніпропетровського району Дніпропетровської області в установлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.1268 Цивільного Кодексу України.

Проте, незважаючи на те, що право позивачки на спадкове майно ніхто не оспорює, 11 грудня 2014 року державним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки у спадкоємця не підтверджуються родинні стосунки зі спадкодавцем. Крім того, на за запит нотаріальної контори до органу реєстрації актів цивільного стану отримано відповідь про те, що відсутній актовий запис про народження спадкодавця ОСОБА_6.

Так, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин, суд приходить до висновку про актуальність одночасного вирішення питання щодо визнання за позивачкою права власності на частику належного їй майна, в порядку спадкування за законом, з метою реєстрації власником своїх речових прав на майно в органах Реєстраційної служби.

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником.

Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно з абз. 4 п. 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N20/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус для видачі свідоцтва про право на спадщину вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з реєстру прав власності, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_7, виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 26 грудня 2001 року, ІПН: НОМЕР_1) є рідною племінницею ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_7, виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 26 грудня 2001 року, ІПН: НОМЕР_1), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 43,9 кв.м, з яких житлова площа становить - 38,6 кв.м, допоміжна - 5,3 кв.м, а також площа приміщень що не входять в загальну - 5,7 кв.м, та який складається з наступного:

1-1 - житлової кімнати, площею 12,2 кв.м;

1-2 - житлової кімнати, площею 20,6 кв.м;

1-3 - кухні, площею 5,3 кв.м;

1-4 - житлової кімнати, площею 5,8 кв.м;

І - сіни, площею 5,0 кв.м;

ІІ - кладової, площею 0,7 кв.м,

а також господарські будівлі і споруди: літня кухня Б, сарай літній В, сарай Г, вбиральня Д, сарай Е, колодязь №1, колодязь №2, хвіртка №3, ворота №4, паркан №5, паркан №6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов