У х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8, треті особи: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Служба у справах дітей Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ «Держощадбанк» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 2879.

На виконання даного договору позичальник отримав кредит у сумі 275 640,00 грн строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 14 липня 2028 року, на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, реєстровий НОМЕР_1, предметом якого є нерухоме майно, а саме: двокімнатна кв. АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит позичальник не виконав, а саме своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки по ньому.

Сума заборгованості станом на 01 грудня 2013 року складає: за кредитом - 219 643,45 грн; за відсотками - 124 185,27 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту - 22 663,81 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 437 584,23 грн; заборгованість 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту складає 10 227,38 грн; заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту складає 7 879,70 грн; сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає 4 870,44 грн. Загальна сума боргу складає - 427 054,28 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною її реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності та виселити із спірної квартири ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітню доньку ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 серпня 2014 року, позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2879 від 14 липня 2008 року в розмірі 427 054,28 грн звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,37 кв. м, житловою площею 30,09 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 шляхом її реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною її реалізації на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

В частині вимог щодо виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 із спірної квартири відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовної вимоги, щодо виселення з житлового приміщення, з ухваленням у вказаній частині нового рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки ОСОБА_6 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Вимога про виселення відповідачів безпідставна та є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 14 липня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 2879.

На виконання вказаного договору ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі - 275 640,00 грн з терміном погашення кредиту не пізніше 14 липня 2028 року, на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, реєстровий НОМЕР_1, предметом якого є нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 належним чином зобов'язання по договору про іпотечний кредит не виконує, у зв'язку із чим станом на 01 грудня 2013 року заборгованість складає: за кредитом - 219 643,45 грн; за відсотками - 124 185,27 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту - 22 663,81 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 437 584,23 грн; заборгованість 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту складає 10 227,38 грн; заборгованість 3 % річних від простроченої суми кредиту складає 7 879,70 грн; сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції складає 4 870,44 грн. Загальна сума боргу складає - 427 054,28 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

08 листопада 2013 року банк направив ОСОБА_6 письмову вимогу про звільнення житлового приміщення (квартири), яка отримана останнім 13 листопада 2013 року, в якій просив його та зареєстрованих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 протягом одного місяця з моменту отримання цієї вимоги звільнити житлове приміщення в добровільному порядку.

Згідно п.п. 3.3.11 іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити предмет іпотеки протягом 1 (одного) місяця з дати отримання такої вимоги, а також сприяти виселенню всіх мешканців, що зареєстровані та/або фактично проживають за адресою знаходження предмету іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Вирішуючи спір, суди на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення вимог закону уваги не звернули, встановивши наявність передбачених законом підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, дійшли передчасного висновку щодо відсутності підстав для виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1, натомість вимога про звільнення квартири була направлена на адресу відповідачів 08 листопада 2013 року та отримана ОСОБА_6 13 листопада 2013 року.

Ураховуючи, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин, не дотрималися норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення - скасуванню з направленням справи у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 серпня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук