АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3164/2015 Головуючий в 1 інстанції - Антипова Л.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32 861, 09 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 3055,92 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з недотриманням відповідачкою зазначених умов кредитного договору, станом на 11.02.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 32861,09 грн. Крім цієї заборгованості, позивач також просив стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7227,68 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього на загальну суму 7471,28 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині тих позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не застосував ст. 640 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Також скарга містить посилання на ст. 264 ЦК України, відповідно до якої строк позовної давності переривається, вчиненням дій які свідчать про визнання боргу. Скарга також містить доводи, щодо необґрунтованості судового рішення, про порушення норм та принципів процесуального права: рівності перед законом і судом (ст. 5 ЦПК України), змагальність сторін (ч. З ст. 10 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ч. 1 ст. 11 ЦПК України), а також ст. 60 ЦПК України.

До апеляційного суду представник позивача не з`явився. Про розгляд справи повідомлений.

Відповідачка в судовому засіданні апеляційного суду просила залишити рішення суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 3055,92 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачем порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим станом на 11.02.2014 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 32861,09 грн., яка складається з:

- 2687,99 грн. - заборгованість за кредитом;

- 271,75 грн. - заборгованість по процентам;

- 1226,94 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 26633,41 грн. - заборгованість по пені;

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1541,00 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги частково та зменшуючи розмір пені суд виходив з того, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості, а також судом враховано матеріальний стан позивача, яка не працює та має зобов'язання по іншим кредитним договорам, крім того, відповідач знаходиться на обліку по вагітності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду так як він відповідає вимогам закону та встановленим судом обставинам.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 551 ЦК України, суд правильно зменшив пеню до суми 1000 грн.

З врахуванням того, що окрім пені судом одночасно був стягнутий і штраф, який перевищує суму 2000 грн., колегія суддів вважає, що за таких обставин зменшення розміру пені до 1000 грн., з врахуванням неповернутого кредиту відповідає вимогам ст. 3 ЦК України, - загальним засадам справедливості та розумності.

Доводи скарги про те, що судом не застосовано ст. 640, 264 ЦК України не стосуються даної справи, тому, що суд виходив з умов договору, та не вважав , що позивач пропустив строк позовної давності. Зазначені в скарзі принципи змагальності, диспозитивності та рівності перед законом, судом порушені не були.

Зменшення судом пені на підставі закону не є порушенням цих принципів.

При цьому зменшення відбувалось з урахуванням тяжкого майнового стану відповідача на утриманні якої на даний час знаходиться малолітня дитина.

Відповідач рішення суду не оскаржувала.

Судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: