пр.№ 2/464/711/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Борейка С.В.,

при секретарі Калітовській А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 грудня 2014 року, просить визнати за нею право власності на автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номерний знак НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_4, зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку зняти арешт з вказаного автомобіля, який з 04.09.2013 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони най його відчуження ВП № 39593894 Відділом державної виконавчої служби Кіровського РУЮ у м. Донецьку, зобов'язати слідчий відділ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України у Донецькій області зняти арешт-заборону на відчуження від 01.09.2006 року, накладений слідчим СВ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України у Донецькій області Довгополовою Є.С.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 червня 2014 року позивачем придбано автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, серія НОМЕР_4 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРВ № 2 м. Донецька 09 вересня 2003 року у Відповідача 1 - ОСОБА_2 , яка при свідках отримала за цей автомобіль 100 000 грн., що підтверджується розпискою, що складена нею особисто. Із змісту розписки вбачається зобов'язання Відповідача 1, зняти з обліку автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1, а також подальшої реєстрації в органах МРВ УМВС України права власності на ОСОБА_1 Проте, станом на день подання позовної заяви, Відповідач 1, свої зобов'язання перед ОСОБА_1 не виконав, натомість отримано Довіреність від ОСОБА_2, що посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5 Рівненського міського нотаріального округу 30 червня 2014 року, зареєстрована в реєстрі за № 359, згідно якої ОСОБА_2 уповноважила позивача керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль. З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 продала належний на праві приватної власності автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, їй, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля у відповідності до ст.ст.205, 208, 639, 655 ЦК України.

Представник позивача в судовому засідані позовні вимоги згідно уточнень від 17.12.2014 р.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, причин своєї неявки не повідомили, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглянути справу заочно у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З письмової розписки від 14.06.2014 р. вбачається, що ОСОБА_2 паспорт серії НОМЕР_5, виданий Донецьким МВ УМВС України в Донецькій області 07.04.199 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, отримала від ОСОБА_1 кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень в якості оплати за автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, серія НОМЕР_4 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРВ № 2 м. Донецька 09 вересня 2003 року, а також зобов'язалась зняти з обліку та перереєструвати право власності щодо вищевказаного автомобіля на ОСОБА_1 Окрім того, в матеріалах справи наявна довіреність від ОСОБА_2, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_5 Рівненського міського нотаріального округу 30 червня 2014 року, зареєстрована в реєстрі за № 359, згідно якої ОСОБА_2 уповноважила позивача керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль.

06 листопада 2014 року на адресу Департаменту ДАІ МВС України направлено адвокатський запит від 04 листопада 2014 року з проханням повідомити коли, ким та які заборони та обтяження накладені на автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, серія НОМЕР_4 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого МРВ № 2 м. Донецька 09 вересня 2003 року.

Із отриманої відповіді Головного управління МВС України в Донецькій області Управління державної автомобільної інспекції вбачається, що згідно існуючої бази даних «РІІС ДАІ» станом на 20.11.2014 року на автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, який зареєстрований за громадянкою ОСОБА_2, накладені наступні обмеження:

01.09.2006 року слідчим СВ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України у Донецькій області Довгополовою Є.С. накладений арешт-заборона на відчуження, 04.09.2013 року Відділенням державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку накладено арешт-заборона на відчуження майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер виконавчого ВП № 39593894.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із тексту розписки, вбачається обов'язок Відповідача 1 зняти з обліку транспортний засіб марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3.

Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак суд приходить до висновку, що позивач набув право власності на автомобіль марки, який з фактично знаходиться у його володінні з 14 червня 2014 року .

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У пункті 25 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 вказано, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, договір купівлі-продажу автомобіля, укладений сторонами відповідно до вимог ст. ст. 203, 207, 208 ЦК України. Даний договір відповідає вимогам ст. ст. 626-628, 632, 638, 641, 642, 655, 656, 691, 692 ЦК України. При укладенні договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору а саме: щодо предмету договору та його ціни, а також дотримались обов'язкової письмової форми договору. На виконання вказаного договору продавець передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно і сплатив за нього обумовлену грошову суму.

Статтею 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року /п. 7/ передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Арешт автомобіля обмежує Право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому повинен бути знятий, в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, так, як на момент накладення арешту, автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він мав намір зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його право як власника даного автомобіля.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 205, 208, 328, 334 , 391, 639, 655 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4.

Скасувати арешт на відчуження згідно постанови від 01.09.2006 року слідчого СВ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України у Донецькій області Довгополової Є.С. та постанови 04.09.2013 року відділення державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку у виконавчому провадженні ВП № 39593894.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку зняти арешт з автомобіля марки MITSUBISHI Montero, державний номер НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_3, який з 04.09.2013 року, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39593894 Відділом державної виконавчої служби Кіровського РУЮ у м. Донецьку, а також на підставі постанови від 01.09.2006 року слідчого СВ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України у Донецькій області Довгополової Є.С.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий Борейко С.В.