АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4992/15 Головуючий 1 інст. - Сиротников Р.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» про зміну підстав, дати та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 перебувала з Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» в трудових відносинах з 01 березня 2006 року до 26 червня 2014 року, працювала на посаді фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики, і була звільнена з цієї посади за п.3 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

17 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» про зміну підстав, дати та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначала, що під час роботи у відповідача вона сумлінно виконувала свої трудові обов'язки, заохочувалася керівництвом за відмінні показники в роботі. 11 листопада 2013 року у неї зник доступ до сайту редакції, що значно ускладнило їй роботу, оскільки вона не мала можливості вносити щоденні контакти, реєструвати рахунки на підписку та відстежувати їх оплату, отримувати необхідну для роботи інформацію. Про зазначене вона неодноразово повідомляла керівництво у службових записках, але будь-яких заходів прийнято не було.

Між тим вона продовжувала виконувати свої трудовi обов'язки, та поштою відсилала звіти про виконану роботу менеджерам відділу регіональної політики редакції.

У зв'язку з чим вважала, що відповідач не створив їй належних умов для

виконання трудових обов'язків, передбачених п. 3.9 Посадової інструкції фахівця з

редакційної передплати відділу регіональної політики, відповідно до яких вона повинна була надавати в електронному вигляді звіти про виконану роботу.

ОСОБА_3 вказувала, що 01 липня 2014 року вона отримала від відповідача

наказ №183-к, від 26.06.2014 про звільнення, підставою якого були наказ № 311 від 29.11.2013 про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани, про який їй відомо раніше не було, та доповідна записка в.о. начальника відділу регіональної політики Артюх Ю.В. від 23.06.2014.

Враховуючи викладене та ту обставину, що вона не бажає продовжувати роботу у

відповідача, ОСОБА_3 просила зобов'язати відповідача змінити підставу її звільнення за п. 1 ст.36 КЗпП України, зазначивши датою звільнення 02.09.2014 року, оскільки звіт за липень 2014 року вона надіслала відповідачу, у серпні 2014 року вся редакція була у відпустці, а роботу вона зробила до кінця року, оскільки за її рахунками проведено оплату передплати на газету.

ОСОБА_3 зазначала, що за період з квітня 2013 року по червень 2014 року відповідач не донараховував та не виплачував їй заробітну плату, що було пов'язано з тим, що неодноразово з невідомих причин блокувався доступ до особистої сторінки на сайті редакції газети, куди вона повинна була вносити щоденні та щотижневі звіти про виконану роботу.

Вказувала, що відповідач не доплатив їй премію з січня 2014 року в сумі 3500 грн., підписки за друге півріччя 2014 року в розмірі 3000 грн., не виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.08.2014 р. по 01.09.2014 р. в сумі 600 грн., не виплачені фінансові витрати в сумі 2066,50 грн. та заробітна плата за липень 2014 року в сумі 2476 грн., не виплатив середній заробіток за час затримки трудової книжки в сумі 12 242,50 грн.

Також просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, що потягло за собою моральні страждання, які визначила в розмірі 4000 грн.

Подалі ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та на підставі вищевикладеного просила: визнати її звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України незаконним, змінити підставу її звільнення за п. 1 ст.36 КЗпП України, зазначивши днем її звільнення день видачі належно оформленої трудової книжки, стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 12 242,50 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.06.2014 року до 25.05.2015 року, а також моральну шкоду в сумі 4000 грн.

Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_3 під час роботи ігнорувала свої посадові обов'язки, не надсилала в належному стані звіти про проведену роботу, у зв'язку з чим з серпня 2013 року кількість передплатників на закріпленої за позивачем території впала, тому підстав для нарахування премії не було, при звільненні з ОСОБА_3 проведений повний розрахунок, в тому числі й виплачена компенсація за невикористану відпустку. Крім того ОСОБА_3 на запрошення відповідача до відділу кадрів за своєю трудовою книжкою не з'явилася та не надала згоди на її відіслання поштою. отже порушення трудового законодавства не відбулося. Також посилалися на пропуск ОСОБА_3 строку звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення ним норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її уточнених позовних вимог.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовані вимоги ч.ч.1,4 ст. 149 та ч.4 ст.. 235 КЗпП України та безпідставно не стягнута на її користь моральна шкода, спричинена діями відповідача порушенням її трудових прав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до неї дисциплінарних стягнень, у тому числі й звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України, відбувалося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 з 01 березня 2006 року працювала у ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» на посаді фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики.

Наказом директора ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» за № 311- к від 29 листопада 2013 року до ОСОБА_3 у зв'язку з порушенням службових обов'язків, закріплених в п.3.9 Посадової інструкції фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики та вимог п.1 розділу 111 Правил внутрішнього трудового розпорядку (відповідно до службової записки в.о. керівника відділу регіональної політики Фесенко М.В. від 11.11.2013 р.) та відсутністю поважних причин в наданих ОСОБА_3 поясненнях, застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а наказом за № 183-к від 26 червня 2014 року ОСОБА_3 була звільнена з цієї посади за п.3 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, передбачених п.3.9 та п. 3.15 Посадової інструкції фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики.

Копію цього наказу ОСОБА_3 отримала поштовим повідомленням 01.07.2014 року.

Відповідно до п. 3. 9 Посадової інструкції фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики фахівець повинен щоденно, щотижнево, щомісячно та за вказівкою осіб, яким підпорядкований фахівець з редакційної передплати, надавати в електронному вигляді звіт про проведену роботу та її результати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не надсилала відповідачу звіти про проведену роботу в належному вигляді та не надавала пояснення з цього приводу на вимогу адміністрації відповідача.

З серпня 2013 року на території, що була закріплена за ОСОБА_3, значно зменшилася кількість передплатників, які оформили при сприянні фахівця та оплатили передплату на газету та /або повний комплект«Все про бухгалтерський облік» на відповідний місяць, за який фахівець дає звіт. У зв'язку з чим згідно з пунктами 2.3.1, 2.3, 2.7 Положення про преміювання фахівців з редакційної переплати відділу регіональної політики, затвердженого наказом директора ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік» № 203-к від 24.09.2010 року премія ОСОБА_3 не нараховувалася та не виплачувалася.

За таких обставин відповідачем був проведений повний розрахунок за квітень та травень 2013 року згідно наданих позивачем показників.

У зв'язку з чим доводи ОСОБА_3 на те, що їй не була доплачена премія за вказаний період часу, є необґрунтованими.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_3 не оспорювала ту обставину, що при її незгоді з накладенням на неї стягнення у вигляді догани за наказом № 311- к від 29 листопада 2013 року, вона в установленому КЗпП України порядку не оскаржила наказ, який не був скасований також до накладення на ОСОБА_3 стягнення у вигляді звільнення за нове порушення вимог п. 3. 9 Посадової інструкції фахівця з редакційної передплати відділу регіональної політики, що підтверджується доповідною запискою в.о. начальника відділу регіональної політики Артюр Ю.В. від 23.06.2014 р.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано зроблений висновок, що порушення ОСОБА_3 своїх службових обов'язків носило системний характер, а застосування відповідачем до неї як працівника стягнень за порушення трудової дисципліни відповідало вимогам ст.ст. 147-149 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що 11 листопада 2013 року у неї зник доступ до сайту редакції, що значно ускладнило їй роботу, оскільки вона не мала можливості вносити щоденні контакти, реєструвати рахунки на підписку та відстежувати їх оплату, судова колегія вважає безпідставними.

Як пояснювали сторони у суді першої та апеляційної інстанції під час своєї роботи ОСОБА_3 мала через свій комп'ютер доступ до інтернету, і вона мала можливість електронною поштою направляти свої звіти до редакції. При цьому тимчасова відсутність доступу до бази даних редакції безпосередньо не впливала на якість та своєчасність виконання ОСОБА_3 функціональних обов'язків.

Матеріали справи не містять об'єктивних даних про можливість застосування до виниклих правовідносин вимог п. 1 ст.36 КЗпП України , оскільки відповідач не надавав своєї згоди на звільнення ОСОБА_3 за вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що їй не була виплачена компенсація за дні невикористаної відпустки за період роботи з 01.08.2014 рік до 01.09.2014 рік в сумі 600 гривень спростовується дослідженим судом першої інстанції розрахунковим листком за червень 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 нараховано та виплачено 2 503,20 грн. за 28 днів невикористаної відпустки.

Відповідно до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книж працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України за № 58 від 29.07.1993 року якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Оскільки ОСОБА_3 в день звільнення та після отримання поштового повідомлення від відповідача про необхідність отримання трудової книжки

не з'явилася до відділу кадрів за отриманням останньої та не надала згоди на надіслання книжки за її адресою, відповідач був позбавлений можливості надіслати трудову книжку поштовим відправленням, і видав трудову книжку ОСОБА_3 на її вимогу під час розгляду справи.

Зазначені обставини не спростовувалися позивачем і в суді апеляційної інстанції.

Вищезазначене свідчить про те, що власник проявляв належну дбайливість щодо виконання вимог ст.. 47 КЗпП України при звільненні ОСОБА_3 і підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст..117 ЦПК України, немає.

Судом першої інстанції також на підставі наданих доказів про відсутність обставин, які свідчать про порушення трудових прав ОСОБА_3, зроблений обґрунтований висновок про відсутність підстав для застосування вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: