Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/781/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна.

Зазначала, що шлюбні відносини фактично припинено, хоча за час подружнього життя було придбане майно, яке входить до складу спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу: автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2006. Враховуючи, що транспортний засіб є неподільною річчю, знаходиться у третіх осіб, вона не заперечувала проти присудження їй грошової компенсації, а тому і просила стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частки зазначеного автомобіля в розмірі 41 750 грн.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 4 лютого 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що на придбання спірного автомобіля нею були затрачені гроші, належні їй особисто, а відповідачем не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, оскільки присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). При цьому, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, а іншому стягується компенсація вартості 1/2 частки.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, яка підтримувала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що на придбання спірного автомобіля нею були затрачені належні їй особисті кошти, а відповідачем не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, оскільки присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( ч.1 ст.61 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Положеннями ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення закріплені у ч.2 ст.372 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 3 ст.370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється в порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 2010 року ними придбано автомобіль CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2006, зареєстрований 30 квітня 2013 року за відповідачем, вартість якого становить згідно висновку оцінювача 83 500 грн. (а.с. 4-10).

Згідно з п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, позивач просила стягнути з відповідача її долю у грошовому еквіваленті із спільної власності, проти чого не заперечував і відповідач у поданій до суду заяві (а.с.26), відповідно до ст.ст.69-71 СК України, ст.372 ЦК України з останнього на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості її частки у спільному майні подружжя, тобто 1/2 частки в сумі 41 750 грн.

При цьому, обов»язкова згода другого із подружжя в цьому випадку законом не передбачена.

Безпідставним є і посилання суду щодо застосування до даної справи постанови Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 щодо надання доказів, які б свідчили про придбання спірного автомобіля за особисті кошти, оскільки дана правова позиція регулює інші правовідносини.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню також підлягає 626 грн. 25 коп.( 417 грн. 50 коп.+208 грн. 75 коп.) понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки автомобіля марки CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску, в розмірі 41 750 грн., а також 626 грн. 25 коп. понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: