Справа №583/98/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/524/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2015 року

в справі за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зміну розміру, способу та порядку стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Охтирського районного суду Сумської області від 25 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_6 за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2012 року та стягнуто з ОСОБА_6 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням суду, зі сплатою аліментів ОСОБА_4

Відкликано з ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції виконавчий лист, виданий на виконання вищевказаного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

В грудні 2014 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про стягнення з ОСОБА_4 понесені позивачем судові витрати.

27 січня 2015 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 985 грн. 67 коп. та 200 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене без врахування фактичних обставин справи, на підставі неналежних та недопустимих доказів, просить його скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні клопотання ОСОБА_7 відмовити.

На думку апелянта, суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не врахував, що ОСОБА_7, як фахівець в галузі права, був залучений до участі в справі 17 березня 2014 року, тому тільки після цієї дати в позивача виникає право на відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу. Зазначає, що договір про надання правової допомоги позивач не міг підписувати, так як на той час перебував за межами України. Вказує, також, що розрахункова квитанція не є належним доказом передачі грошових коштів за договором, а акт виконання робіт складений з порушенням вимог законодавства України, так як не містить дати його складання. Окрім того, посилається на те, що позивач до ухвалення рішення по справі за його позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру та порядку стягнення аліментів, не ставив питання про повернення йому судових витрат.

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2014 року ( а.с. 73-74 ) позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_6 за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2012 р. та стягнуто з ОСОБА_6 аліменти в твердій грошовій сумі - 400 грн. щомісячно на утримання доньки ОСОБА_8 до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зі змісту ст. 79 ЦПК України слідує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на правову допомогу.

При зверненні до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру, способу та порядку стягнення аліментів, ОСОБА_6 було сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору ( а.с. 1 ).

13 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги ( а.с. 59 - 60 ), згідно умов якого останній зобов'язався надавати правову допомогу та юридичні послуги, в тому числі допомогу консультативного характеру, підготовку позовної заяви та в ході судового розгляду цивільної справи про зміну розміру, способу та порядку стягнення аліментів. ОСОБА_6, в свою чергу, зобов'язався сплатити 1200 грн. за надані послуги.

Згідно квитанції серія АААБ №30 ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 1200 грн. за правову допомогу при розгляді вказаного позову ( а.с. 60 ).

При ухваленні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат.

Згідно п. 4 ) ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як роз'яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України ( Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В рішенні від 16.11.2000 року №13-рп/2000 Конституційний Суд України, зазначив, що аналіз чинного законодавства України з питання визначення певного кола суб'єктів надання правової допомоги та їх повноваження, дає підстави визначити, зокрема, такі види суб'єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

ОСОБА_7 брав участь у справі як представник позивача на підставі довіреності, посвідченої секретарем Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області 08 січня 2014 року ( а.с. 20 ) та був допущений протокольною ухвалою суду від 25 березня 2014 року ( а.с. 70-71 ), як особа, яка надає правову допомогу.

Як вбачається з копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та свідоцтва платника єдиного податку, ОСОБА_7 з 2005 року зареєстрований, як фізична особа - підприємець та здійснює господарську діяльність в сфері права ( а.с. 62 ). Окрім того, з вказаної довіреності слідує, що ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 бути його представником в тому числі і як фахівця в галузі права.

Таким чином, ОСОБА_7 має право на надання правової допомоги, а здійснення представництва прав та інтересів ОСОБА_6 під час розгляду справи було обумовлено договором про надання правової допомоги.

З огляду на положення ст. 204 ЦК України, відсутні підстави ставити під сумнів договір про надання послуг від 13 січня 2014 року, він є чинним.

ОСОБА_6, як сторона договору, не оспорює дійсність вказаного договору, а тому посилання представника відповідача ОСОБА_5 на відсутність у позивача волевиявлення на укладання даного договору є припущенням. Не заперечується позивачем і факт оплати правових послуг.

Як роз'яснено в п. 48 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

ОСОБА_7 виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, що підтверджується зібраними по доказами. Зокрема, приймав участь в судових засіданнях в якості представника позивача: 18 лютого 2014 року з 09 год. 04 хв. по 09 год.17 хв. - тривалістю 13 хв., 03 березня 2014 року з 14 год. 55 хв. по 14 год. 57 хв. - тривалістю 2 хв., 12 березня 2014 року з 13 год. 11 хв. по 14 год. 52 хв. - тривалістю 1 год.41 хв., 25 березня 2014 року - з 09 год. 21 хв. по 09 год. 47 хв. - тривалістю 26 хв., що підтверджується журналами судового засідання по даній справі ( а.с. 29, 34, 49-52, 70-71 ).

Представником вчинялися також і інші дії поза судовим засіданням по наданню правової допомоги, а саме було складено позовну заяву, готувалися заяви та клопотання.

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені часткового, право компенсування судових витрат, понесених стороною на користь якої ухвалено рішення, визначене ст. 88 ЦПК України, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого рішення про наявність підстав стягнення вказаних витрат з відповідача.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо розміру присуджених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп., у погодинному розмірі - 07 грн. 30 коп.

З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 487 грн. 20 коп. (1218 грн. * 40%) та бути нижчим 7 грн. 30 коп.

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний ( максимальний ) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6, в розмірі 800 грн.

Слід зазначити також, що відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до п. 6) ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про зменшення або збільшення платежів ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі, але не більше ніж за один рік.

Згідно довідки-розрахунку, наданої відділом державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції від 20 січня 2014 року №385/02-41 ( а.с. 22 ), ОСОБА_6 за 2013 рік були нараховані до сплати аліменти в розмірі 7385 грн. 25 коп.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів з 1/4 частини всіх його доходів до 350 грн. щомісячно тобто 4 200 грн. за рік. Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково, зменшено розмір стягуваних аліментів до 400 грн. щомісячно ( 4800 грн. в рік ), що в процентному співвідношенні становить 81% ( 7385,25 грн. - 4800 грн.) *100% / ( 7385,25 грн. - 4200 грн. ), а не 82, 4%, як визначено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. З урахуванням часткового задоволення позову, з ОСОБА_6 та користь ОСОБА_4 належить стягнути 197 грн. 32 коп. ( 243 грн. 60 коп. *81% ) судового збору та 648 грн. ( 800 грн. * 81% ) витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 січня 2015 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 197 гривень 32 копійки судового збору та 648 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу, а не у розмірах, визначених судом першої інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -