Справа № 755/1235/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду (реальні збитки) у розмірі 3 449,50 гривень та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 гривень та послуги банку у сумі 10,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 10/100 частки в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрований та проживає у цій кімнаті. Відповідач, ОСОБА_2, його колишня дружина, в кінці липня 2014 року незаконно, шляхом злому замків вхідних дверей, проникла до його кімнати та стала користуватися нею та усіма його речами. Він виявив даний факт 30 липня 2014 року, коли повернувся після тривалої відсутності додому. Коли він намагався увійти до своєї кімнати вона влаштувала бійку, не пускаючи його до його житла. Він викликав слідчо-оперативну групу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві для документування протиправних дій з її сторони та вжиття заходів для звільнення його житла. Під час виїзду групи на місце з'ясувалося, що правоохоронні органи без рішення суду не можуть вирішити питання про її виселення. Цим самим вона позбавила його можливості користуватися своєю власністю. 10 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва було прийнято рішення по справі № 755/22218/14-ц за його позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю. Зазначеним рішенням встановлено, що оскільки відповідачка не є членом сім'ї власника житла, не зареєстрована у ньому, він не надавав своєї згоди на її проживання в кімнаті, договір найму між сторонами не укладався, то у відповідачки відсутнє як право на спірне жиле приміщення так і право на проживання у ньому. Відповідачка підлягає виселенню у примусовому порядку. При фіксації факту порушення його прав та підготовці позову ним були понесені витрати, які суд кваліфікував не як судові витрати, а як збитки, та зазначив, що вони можуть бути відшкодовані у разі пред'явлення вимоги про їх стягнення. Таким чином, його порушене право власності було поновлено судом, однак питання про відшкодування збитків залишилося не вирішеним. Так, у зв'язку з подачею позову про усунення перешкод в користуванні власністю він вимушений був звернутися до адвоката за отриманням правової допомоги та поніс при цьому витрати у розмірі 3 410,40 гривень та послуги банку в розмірі 39,1 гривень. Адвокатом також було надано послуги з вивчення матеріалів, підготовки адвокатських запитів, отримання витягу з кримінального провадження, підготовки позовної заяви та документів для подачі до суду, подачі позовної заяви, що підтверджується актом. Зазначені послуги пов'язані з наданням правової допомоги поза межами судового засідання та не пі час ознайомлення з матеріалами справи в суді, а тому суд у рішенні, що набрало законної сили, зазначив, що це є збитками, які підлягають відшкодуванню за окремою вимогою. Незаконними діями відповідача йому було завдано і моральної шкоди. Брутальне захоплення його власності відповідачем, яке супроводжували неодноразові скандали з боку відповідача, погрози на його адресу та адресу його сім'ї, шантаж та примушування до передачі у її власність його кімнати, численні звернення до правоохоронних органів та суду стали для нього значним стресом, який спровокував загострення захворювань та порушив його нормальні життєві стосунки та плани життя. Крім того, викрадені особисті фотографії його та його теперішньої дружини, відповідачка постійно виставляє в соціальних мережах Інтернету, підписує їх нецензурною лексикою, ображає та порочить його та його сім'ю, пише різний наклеп. Указані дії вона продовжує по теперішній час, створюючи сторінки від себе особисто, або під іншими прізвищами та від імені його дружини та його, часто заходить на особисті сторінки його родичів, дружини та дітей, на яких ображає його та його сім'ю. З метою скомпрометувати його, його сім'ю та родину викрадені у нього особисті фотографії вона показує їх працівникам правоохоронних структур, у яких вона буває, та інших державних установ. Своїми діями вона намагається добитися від нього житла у м. Києві та додаткових грошових коштів на прожиття. Так-як офіційно вона ніде не працює з початку 2001 року, не працює і працювати не хоче. Його донька, якій у січні місяці 2015 року виповниться п'ять років, відвідує дитячу дошкільну установу по вул. Попудренко, 24 у м. Києві. ОСОБА_2 переслідує її, намагаючись її фотографувати, на їхню думку з метою виставлення фотографій в Інтернеті. У жовтні 2014 року він був вимушений звернувся за мед чиню допомогою до Центральної поліклініки МВС України. З прийому він був терміново госпіталізований до терапевтичного відділення Центральної лікарні Міністерства внутрішніх справ України. Більше трьох тижнів він перебував на стаціонарному лікуванні. Лікування було тривалим через те, що він перебував у стані постійної нервової напруги, яка робила малоефективним застосування методи лікування. Свою моральну шкоду він оцінює у розмірі 25 000 гривень. При цьому він виходить з того, що тривалий час (майже півроку) він позбавлений нормального життя, можливості нормального спілкування з дружиною та малолітньою дитиною, що є безповоротним та непоправним, друзями та колегами, погіршилося самопочуття, він став роздратованим, неуважним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що відповідач з 2012 року почала йому погрожувати та шантажувати з метою заволодіння кімнатою.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у письмових поясненнях та запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, у якому просив суд: усунути йому перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом виселення відповідача з кімнати АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 243,60 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 3 410,40 гривень та послуги банку в розмірі 39,10 гривень.

10 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", про усунення перешкод в користуванні власністю було постановлено заочне рішення, яким позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановляючи рішення 10 жовтня 2014 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив з того, що послуги банку як і витрати позивача за договором про надання правової допомоги від 01 серпня 2014 року не відносяться до судових витрат.

Так, відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Відповідно до ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем було додано договір № 15/14 про надання правової допомоги.

Як вбачається з договору № 15/14 про надання правової допомоги від 01 серпня 2014 року, укладеного між Адвокатським бюро Євдоченко Н.Д. та ОСОБА_1, адвокат зобов'язується готувати проекти процесуальних документів та здійснювати у випадку необхідності представництво клієнта у Дніпровському районному суді м. Києва по цивільним справам за позовом клієнта до ОСОБА_2 про вселення, стягнення збитків та моральної шкоди, а клієнт оплачує узгоджений гонорар (а.с.10-11).

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 договору, гонорар є формою винагороди адвоката за здійсненні представництва. Розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін відповідно до тарифів адвоката та на день укладання договору становить 487,20 гривень за час роботи.

Згідно акту про надану правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 15/14 від 21 серпня 2014 року, клієнт за договором про надання правової допомоги, ОСОБА_1, та представник адвоката, адвокатського бюро Євдоченко Н.Д., директор Євдоченко Н.Д., склали цей акт про те, що адвокатом надано клієнту наступну правову допомогу відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 15/14 від 01 серпня 2014 на загальну суму 3 410,40 гривень, з яких: 01 серпня 2014 року - ознайомлення з матеріалами справи та підготовка адвокатських запитів (відпрацьовано три години, ставка 487,20 гривень, винагорода 1461,60 гривень); 06 серпня 2014 року - представництво інтересів клієнта в Дніпровського РУ ГУ МВС України з приводу отримання витягу з кримінального провадження (відпрацьовано одна година, ставка 487,20 гривень, винагорода 487,20 гривень); 08 серпня 2014 року - підготовка позовної заяви та документів для подачі до Дніпровського районного суду м. Києва (відпрацьовано дві години, ставка 487,20 гривень, винагорода 974,40 гривень); 19 серпня 2014 року - подача позовної заяви до Дніпровського районного суду м. Києва (відпрацьовано одна година, ставка 487,20 гривень, винагорода 487,20 гривень) (а.с.13).

Відповідно до квитанції № ПН5085 від 05 серпня 2014 року позивачем на користь АБ Євдоченко Н.Д. сплачено суму коштів у розмірі 3 410,40 гривень. Також, позивачем було сплачено суму коштів у розмірі 5,00 гривень та 34,10 гривень в якості комісії за прийняття платежів, що підтверджується квитанцією № ПН5081РКО від 05 серпня 2014 року та квитанцією № ПН5085 РКО від 05 серпня 2014 року (а.с.12).

В той же час, поданий позивачем акт про надану правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 15/14 від 21 серпня 2014 року, не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки останній не містить підпису клієнта - ОСОБА_1, який би свідчив про прийняття клієнтом виконаної роботи адвокатом. Крім того, позивачем не було надано жодних відомостей, що підтверджують факт виконання адвокатом робіт, вказаних в акті, а саме: ознайомлення з матеріалами справи та підготовка адвокатських запитів - з якими саме матеріалами ознайомлювався адвокат, їх об`єм, які запити готував адвокат та їх кількість; представництво інтересів клієнта в Дніпровського РУ ГУ МВС України з приводу отримання витягу з кримінального провадження - коли, при яких обставинах, на підставі яких документів адвокат звертався до Дніпровського РУ ГУ МВС України; підготовка позовної заяви та документів для подачі до Дніпровського районного суду м. Києва - яка позовна заява та які документи були підготовлені адвокатом; подача позовної заяви до Дніпровського районного суду м. Києва - коли та при яких обставинах адвокатом було подано до Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву та яку саме.

Крім того, як встановлено судом, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", про усунення перешкод в користуванні власністю не набрало законної сили, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2015 року вказана справа була призначена до судового розгляду.

З огляду на вищевикладене вбачається, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесених останнім витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача реальних збитків у розмірі 3 449,580 гривень не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 25 000 гривень, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

Як вбачається із заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, позивачем в позовній заяві зазначено, що він перебував у стані постійної нервової напруги, не міг зосередитися на роботі та звичайних буденних справах, у нього погіршився сон, з'явилися болі у серці та головні болі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем до матеріалів справи було додано довідку № 290 від 16 грудня 2014 року, видану Центральною поліклінікою МВС, позивач 27 жовтня 2014 року знаходився на прийомі у терапевта (а.с.15).

В той же час, додана до матеріалів справи позивачем довідка не свідчить про пережиті позивачем моральні та душевні переживання у зв'язку з обставинами, що були наведеними у позовній заяві.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що суд прийшов ґрунтовних висновків про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1, відшкодування судових витрат в порядку ст. ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється. Також, не підлягає до задоволення вимоги про стягнення витрат за послуги банку у розмірі 10,00 гривень, оскільки останні не є судовими витратами в розумінні ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 23 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 56, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: