Провадження № 22-ц/780/5171/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 29 24.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

при секретарі Петленко І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Бориспільська міська громадська організація захисту тварин "Артемон", про відшкодування шкоди,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Бориспільська міська громадська організація захисту тварин "Артемон", про відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він був власником середньоазіатської вівчарки з прізвиськом «Кадир - Рабах». 12 жовтня 2014 року на АДРЕСА_1 відповідачі застрелили собаку. На той час її вартість становила 488000 гривень. У зв'язку з втратою собаки позивач зазнав душевні переживання. З огляду на їх тривалість та глибину, розмір заподіяної йому моральної шкоди склав 100000 гривень. Відповідачі відмовляються компенсувати шкоду, тому ОСОБА_4 просив суд стягнути солідарно на відшкодування матеріального шкоди 488000 грн. та 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

16 березня 2015 року представник позивача ОСОБА_6 подав позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.142-148 т.1) в якій просив стягнути з відповідачів на користь його довірителя ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 324300 гривень та моральну шкоду в розмірі 65000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 195623 гривень 80 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5, про стягнення з інших відповідачів матеріальної та моральної шкоди в більшому розмірі відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 965 гривень 2 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 965 гривень 2 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3, подали апеляційні скарги в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був власником середньоазіатської вівчарки з прізвиськом «Кадир - Рабах». Вказана обставина підтверджується копією родоводу №0060/12 від 23 квітня 2012 року (а.с.31 т.1) та копією племінного сертифікату на собаку (а.с.56 т.1).

Із зібраних по справі доказів вбачається, що 12 жовтня 2014 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в с. Гора Бориспільського району відповідачі, використовуючи вогнепальну зброю, застрелили собаку позивача.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що 12 жовтня 2014 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в с. Гора Бориспільського району вони разом з позивачем ОСОБА_4 вигулювали собаку. Під час того, як вони проходили по АДРЕСА_1, ОСОБА_9 почала кричати. На вулицю вийшов її батько ОСОБА_5 Він наказав його зятю ОСОБА_3 взяти вогнепальну зброю. ОСОБА_3 пішов в будинок. Після того, як він вийшов з будинку, в його руках була вогнепальна зброя. ОСОБА_3 здійснив один постріл в собаку. Після цього підійшов ОСОБА_2, який є рідним братом ОСОБА_9, взяв вогнепальну зброю в свої руки та здійснив другий постріл в собаку. Після цього вона впала на землю та вмерла.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який є сином позивача, показав, що 12 жовтня 2014 року він з ОСОБА_10 знаходився в будинку по АДРЕСА_1. Його батько ОСОБА_4, матір ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_8 пішли вигулювати собаку. Несподівано свідок ОСОБА_8 почув постріл. Він вибіг на вулицю та побачив, як ОСОБА_2, тримаючи в руках вогнепальну зброю, здійснив другий постріл в собаку. Після цього вона впала на землю та вмерла.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що 12 жовтня 2014 року він перебував в будинку позивача, розташованому по АДРЕСА_1. ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8 пішли вигулювати собаку. Несподівано свідок ОСОБА_10 почув постріл і коли вибіг на вулицю то побачив, як ОСОБА_2, тримаючи в руках вогнепальну зброю, здійснив другий постріл в собаку. Після цього вона впала на землю та вмерла.

Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 не вчиняв жодного пострілу в собаку та не давав наказу стріляти в собаку позивача. З цих підстав суд першої інстанції відмовив у позові до ОСОБА_5 і цей висновок суду сторони не оспорюють.

Відповідно до ч.1 ст.180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється правовий режим речі.

Згідно з ч.3 ст.386 цього Кодексу власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому майнової шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Встановлено, що 12 жовтня 2014 року внаслідок механічного пошкодження серця, не сумісного з життям, наступила смерть собаки. Ця обставина підтверджується копіями протоколу та звіту про результати досліджень № 0187/п/14 від 13 жовтня 2014 року (а.с.26-29 т.1).

Зі звіту про незалежну оцінку вбачається, що ринкова вартість собаки на той час становила 195623 гривні 80 копійок. Відповідачами не надано іншого доказу на спростування достовірності цієї обставини.

З огляду на це суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_4 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 195623 гривень 80 копійок.

В матеріалах цивільної справи міститься довідка Центрального клубу собаківництва товариства сприяння обороні України вих. №001 від 19 лютого 2015 року (а.с.54 т.1), з якої вбачається, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної смертю собаки, становить 15000 доларів США. Однак грошове зобов'язання по відшкодуванню матеріальної шкоди визначається та виконується виключно у гривнях. Тому суд першої інстанції виходив із розміру матеріальної шкоди заподіяної смертю собаки, яка зазначена у звіті про незалежну оцінку та з якою погоджувалися в судовому засіданні відповідачі.

Відповідно до вимог ст.. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Також п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статтей 174, 451 ЦК покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

З урахуванням того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями та діяли з єдністю наміру знешкодити собаку позивача, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність покладення на відповідачів солідарної відповідальності за завдану шкоду.

Оскільки у зв'язку зі смертю собаки ОСОБА_4 зазнав душевні страждання та з урахуванням тривалістю хвилювань і переживань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, розмір заподіяної моральної шкоди суд правильно визначив у розмірі 10000 гривень.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, а також узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Посилання відповідачів на те, що виключно ОСОБА_3 здійснював постріли в собаку, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та звукозаписом розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.192 т.1). Те, що собака кусала позивача та існувала загроза його життю, спростовується копією виписки стаціонарного хворого №14974 від 16 жовтня 2014 року (а.с.34-35 т.1), копією висновку судово-медичної експертизи №1839/Ж від 17 жовтня 2014 року (а.с.36 т.1) та копією висновку експерта №268 від 21 жовтня 2014 року (а.с.94-96 т.1), в яких відсутні відомості про виявлення у ОСОБА_4 покусаних та рваних поранень.

Посилання у скарзі на ту обставину, що собака напала на ОСОБА_9 і покусала, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Вказані обставини спростовують показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 Крім того, відповідно до висновку експерта № 262 від 13 жовтня 2014 року, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден із забійними ранами на спині справа, правій руці, саден лівої сідниці та лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів) індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились (а.с. 81-82 т.1). Також у висновку експерта № 208д від 18 листопада 2014 року зазначається про тілесні ушкодження у ОСОБА_9 від дії тупого предмету (а.с. 84-86 т. 1).

Зазначені висновки не суперечать показам свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 не кусав собака.

З урахуванням викладеного колегія суддів не може вважати належним доказом довідку з травмпункту про те, що у ОСОБА_9 виявлені численні укушені рани на тілі.

Посилання у скарзі на безпідставне незастосування судом вимог ст..1171 ЦК України, також не може бути враховане як підстава для скасування рішення суду, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження обставини, що шкоду було завдано у зв»язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами. Обставини, які б свідчили про небезпеку, яка загрожувала правам чи інтересам позивача та ОСОБА_9, в судовому засіданні не встановлені.

Щодо визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачі, для спростування наданих позивачем доказів щодо розміру заподіяної шкоди, інших доказів не подавали та не заявляли клопотання про призначення по справі судової експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді