Провадження № 2/344/4424/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Грабар О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.01.2009 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, малолітнього сина суд залишив проживати з матір'ю. Встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дитини у добровільному порядку виявилося неможливим. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06.03.2014 року визначений спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: вівторок з 17.00 години до 19.00 години, п'ятниця з 17.00 години до 19.00 години, неділя з 15.00 години до 18.00 години. Проте відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з сином у визначений час. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною, визначити участь батька у вихованні сина ОСОБА_4 у такий спосіб: у вівторок з 17.00 години до 19.00 години, у п'ятницю з 17.00 години до 19.00 години, у неділю з 10.00 години до 20.00 години з перебуванням дитини за місцем проживання батька без присутності матері, спілкуватися за допомогою телефонного зв'язку у понеділок з 18.00 години до 19.00 години, середу з 18.00 години до 19.00 години та четвер з 18.00 години до 19.00 години, а також проведення спільного відпочинку з дитиною у період надання щорічної основної відпустки.

У судове засідання позивач з'явився, підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з'явилася, позовні вимоги визнала частково, пояснила, що не заперечує проти спілкування батька з сином у час, визначений батьком у позові, проте враховуючи те, що у понеділок дитині потрібно рано вставати, просила визначити час спілкування з дитиною у неділю з 10.00 години до 19.00 години, не заперечувала проти спілкування за допомогою телефонного зв'язку, проте вказала, що перешкод у спілкуванні по телефону не вчиняє, зазначила, що наявність у дитини мобільного телефону надало б батькові можливість спілкуватися з дитиною у будь-який час, також не заперечувала проти спільного відпочинку у період відпустки.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, до суду з'явилася, просила встановити позивачу у вихованні дитини порядок участі, встановлений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, а саме: вівторок з 17.00 години до 19.00 години, п'ятниця з 17.00 години до 19.00 години, неділя з 15.00 години до 18.00 години.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2009 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, що був розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2013 року (а.с. 5).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2013 року, що набрало законної сили 26 лютого 2013 року, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу залишено проживати з матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 5).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області № 102 від 06.03.2014 року встановлений такий спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: вівторок з 17.00 години до 19.00 години, п'ятниця з 17.00 години до 19.00 години, неділя з 15.00 години до 18.00 години (а.с. 6).

Згідно наказу № 222 від 04.08.2015 року, позивач залучається та бере безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с. 7).

Позивач на обліку в Обласній психоневрологічній лікарні № 3 не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 15).

Позивач має позитивну службову характеристику (а.с. 23).

У відповідності з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частини 1-2 статті 150 Сімейного кодексу України встановлюють, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Ст. 153 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин 1-2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

З системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейний законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 мають рівні права та обов'язки щодо сина ОСОБА_4. Вони зобов'язані особисто виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний стан. Позивач від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, незважаючи на те, що проживає окремо, він бажає спілкуватися з дитиною, проводити спільно час, піклуватися про фізичний, духовний та моральний стан сина, проте в реалізації батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків йому чиняться відповідачем перешкоди, що є порушенням статей 151, 153 Сімейного кодексу України.

У справі відсутні докази того, що позивач негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Не надано суду доказів, які б вказували на те, що спілкування батька з дитиною суперечить інтересам дитини. Дитина має знати батька, має право любити його, спілкуватися з ним без обмеження. За станом здоров'я протипоказань для особистих зустрічей з батьком у дитини не має. Обов'язкової присутності матері при спілкуванні дитини з батьком законом не передбачено, обставини справи не вказують на те, що таке спілкування має бути виключно у присутності матері та за місцем її проживання.

Слід також зазначити, що перешкоджання у спілкуванні порушує не лише права батька, а й права дитини, яка в силу віку сама не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, правом дитини на побачення з батьком зі сторони батька фактично розпоряджається мати на власний розсуд, створюючи перешкоди у спілкуванні.

З огляду на обставини справи, зважаючи на рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 06.03.2014 року, відносини між батьками дитини, вік дитини, зручність перш за все для дитини часу спілкування, періодичність побачень з відвідуванням місця проживання батька, право батька на спільний відпочинок з дитиною, проведення відпустки разом з дитиною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не перешкоджати батькові у спілкуванні з сином та участі у вихованні дитини, визначення участі батька у вихованні сина у такий спосіб: щотижневі побачення у вівторок з 17.00 години до 19.00 години, у п'ятницю з 17.00 години до 19.00 години, у неділю з 10.00 години до 19.00 години з перебуванням дитини за місцем проживання батька без присутності матері, спільний відпочинок з дитиною у період надання щорічної основної відпустки підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що відповідач у телефонному режимі не дозволяє йому спілкуватися з дитиною, суд оцінює критично, оскільки сам позивач у судовому засіданні вказав, що спілкується з дитиною по телефону, а також вказана обставина не доведена позивачем належними та допустимими доказами і спростовується поясненнями відповідача, яка зазначила, що ніколи не заперечувала та не заперечує проти спілкування у телефонному режимі батька з сином, вважає, що позивач зі своєю дитиною може спілкуватися по телефону у будь-який час, проте для цього синові потрібний телефон. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні за допомогою телефонного зв'язку не надано, ствердження позивача з цього приводу є голослівними, не підтвердженими жодним із засобів доказування, тому позовні вимоги в частині визначення спілкування батька з сином за допомогою телефонного зв'язку у понеділок з 18.00 години до 19.00 години, середу з 18.00 години до 19.00 години та четвер з 18.00 години до 19.00 години не підлягають задоволенню.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 151, 153, 159, 257, 263 Сімейного кодексу України, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-224, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у вихованні дитини задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та участі у вихованні дитини.

Визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у такий спосіб:

- щотижневі побачення у вівторок з 17.00 години до 19.00 години, у п'ятницю з 17.00 години до 19.00 години, у неділю з 10.00 години до 19.00 години з перебуванням дитини за місцем проживання батька без присутності матері;

- спільний відпочинок з дитиною у період надання щорічної основної відпустки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 вересня 2015 року.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 вересня 2015 року.

Суддя Л.В. Мелещенко