Справа № 490/66/15-ц н/п 4-с/490/1/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Голубашенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_1 та просило скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №490/7779/13-ц, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 03.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на на користь ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3061,41 грн., інфляції в розмірі 40,58 грн. та 3% річних в розмірі 96,91 грн.та судового збору в розмірі 114,70 грн., у звязку з чим просило скасувати вищевказану постанову та зобовязати державну виконавчу службу відкрити виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.

У судове засідання представник заявника не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені виоги підтримав в повному обсязі.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, заперечень проти задоволення скарги не надав.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3061,41 грн., інфляції в розмірі 40,58 грн. та 3% річних в розмірі 96,91 грн.та судового збору в розмірі 114,70 грн.

09.08.2013 року вищевказана заява судом розглянута судовий наказ видано.

03.10.2013 року вищевказаний судовий наказ набрав чинності.

24.10.2013 року постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС ММУЮ було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст.18 ЗУ Про виконавче провадження та п.3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, так як у виконавчому документі не значиться реєстраційний номер боржника.

При цьому як вбачається з матеріалів справи стягувач ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" зверталося до суду із заявою про виправлення помилки у судовому наказі №490/7779/13-ц, що виданий 09.08.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3061,41 грн., інфляції в розмірі 40,58 грн. та 3% річних в розмірі 96,91 грн.та судового збору в розмірі 114,70 грн., та просило зазначити ідентифікаційний номер боржника.

Але ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.11.2013 року в задоволенні вищевказаної заяви було відмовлено, оскільки боржник ОСОБА_2 у державному реєстрі фізичних осіб - платників податку не значиться.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України Про виконавче провадження.

Закон України Про виконавче провадження визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені ст.18 Закону Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Між тим, як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, старший державний виконавець відділу ДВС відмовляючи у відкритті виконавчого провадження посилалася на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.18 ЗУ Про виконавче провадження та п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме відсутній реєстраційний номер боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 названого Закону у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчийдокумент, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 цього ж Закону державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Тобто у разі відсутності в судовому наказі індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків), державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про реєстраційний номер облікової картки боржника.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець не врахував, що стягувач обмежений управі самостійно отримати конфіденційну інформацію щодо боржника. Тоді як отримання такої інформації судом після завершення розгляду справи,законом не було передбачено. А згідно зі ст. 32 Конституції України, ст. 302 ЦК України ніхто без згоди особи не може збирати та поширювати конфіденційну інформацію про неї чи її персональні дані.

До того ж, поза увагою державного виконавця залишилась норми ЦПК України, які визначають процедуру розгляду заяв про видачу виконавчого листа. Так, суддя видає виконавчий лист без проведення судового засідання і без виклику стягувача і боржника, а тому у суду чи заявника відсутні можливості без згоди боржника, який не викликався до суду, отримати дані, про які в своїй постанові зазначив державний виконавець.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При цьому судом було встановлено, що стягувач не мав можливості отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, при цьому наявність такої можливості отримати конфіденційні дані відносно особи боржника в державним виконавцем в матеріалах справи відсутні.

За такого, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець неправомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Тому слід скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №490/7779/13-ц, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 03.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на на користь ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3061,41 грн., інфляції в розмірі 40,58 грн. та 3% річних в розмірі 96,91 грн.та судового збору в розмірі 114,70 грн. та зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції прийняти до виконання вищевказаний судовий наказ.

В силу ст.88 ЦПК України слід стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на користь держави судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №490/7779/13-ц, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 03.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на на користь ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 3061,41 грн., інфляції в розмірі 40,58 грн. та 3% річних в розмірі 96,91 грн.та судового збору в розмірі 114,70 грн. та зобовязати Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції прийняти до виконання судовий наказ.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на користь держави судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН