АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8552/15 Справа № 204/2854/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П.. Тамакулової В.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Капітолій» про стягнення збитків, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтуванні якого посилався на те, що 07 березня 2006 року між ним та ПП «Капітолій» було укладено договір № 001711, предметом якого є надання грошової позики у розмірі 200000 грн., який є нікчемним, оскільки грошових коштів за цим договором він не отримував. На виконання вимог п. 2.1.2 зазначеного договору він вніс на рахунок відповідача плату за послуги, пов'язані зі вступом та знаходженням в системі «Лідер», у розмірі 103 679,08 грн., які він просив стягнути з ПП «Капітолій», як безпідставно набуті грошові кошти, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК Украни.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інсанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ПП «Капітолій», як адміністратором, було укладено договір № 001711 про надання послуг з метою отримання грошової позики у розмірі 200000 грн., предметом якого є надання клієнту послуг з адміністрування системи за програмою «Лідер» з метою придбання товару у групі.

Пунктом 1.1 статті 1 вказаного договору передбачено, що адміністратор за дорученням учасника зобов'язується здійснити юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного в додатку 1 до цього договору (автомобіля), на умовах діяльності програми «Лідер», що міститься в додатку 2, який є невід'ємною частиною вказаного договору, у тому числі сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування та присвоїти і повідомити учаснику його код у групі, організувати та проводити асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику.

На виконання основного договору (Договору № 001711 від 07.03.2006 року) між Приватним підприємством «Капітолій» та ОСОБА_3 16 серпня 2007 року був укладений Договір позики № 252/08 з відповідним додатком № 1, згідно п.1.1. якого відповідач надав позивачу грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, безоплатності та цільового використання у сумі 100000,10 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості до 15 лютого 2015 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2011 року у справі № 2-96/2011 р., рішенням апеляційного суду Днпропетровської області від 18 жовтня 2013 року у справі № 204/1831/2013-ц, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року у справі № 6-17722св14; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року у справі № 204/1942/2013-ц, які набрали законної сили, було встановлено, що між сторонами був укладений не договір позики, а саме договір про надання послуг з метою отримання позивачем грошової позики, предметом якого є надання послуг з адмінітрування системи за програмою «Лідер» з метою придбання товару у групі.

Правильно встановивши вищевказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Однак з таким висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом буде встановлено, що відповідачем не порушено право позивача, то застосування строку позовної давності не можливе, а тому слід відмовляти у задоволенні позовних вимог, саме з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1,3 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1215 ЦК України положення ст. 1212 ЦК України не застосовуються, якщо набутим майном є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, та якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки грошові кошти в сумі 103 679,08 грн. добровільно були перераховані позивачем на рахунок відповідача в рамках договіру про надання послуг з адміністрування системи за програмою «Лідер», підстави для повернення грошових коштів в розумінні ст.1212 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_3 у позовній заяві - відсутні.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані оставини справи та норми закону, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав, пропущення строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: