АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» за довіреністю - Чередніченко Ганни Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №761/4565/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2943/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
11 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Просто-страхування», у якому просив стягнути з нього на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 31 749,82 грн., пеню - 5 812,94 грн., моральну шкоду - 20 000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.09.2011 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль "Ford Focus", номерний знак НОМЕР_1, зазнав технічних пошкоджень. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2012 року провадження в адміністративній справі відносно нього було закрито. Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаної ДТП підтверджується висновком експертизи. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Просто-страхувнаня». Відповідно до звіту № 1070/65 про оцінку транспортного засобу від 12.01.2012 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача в результаті його пошкодження у вказаному вище ДТП становить 31749,82 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 31749 грн. 82 коп., пеню в розмірі 5812 грн. 94 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 375 грн. 63 коп. та витрат на проведення експертизи в розмірі 4 428,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

08 січня 2015 року представник ПрАТ «Просто-страхування» за довіреністю - Чередніченко Г.О. подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, порушення норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП не встановлена, а тому у ПрАТ «Просто-страхування» відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. На думку апелянта, висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи не встановлює і не виключає вини жодного з водіїв, у дослідженні не розглядалась версія ДТП, висунута ОСОБА_3

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Даниленко О.В. апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 03 вересня 2011 року сталася ДТП за участю автомобіля Ford Focus, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля ЗИЛ 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2012 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпП було закрито у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 4 Висновку судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 1-02/12 від 03.02.2012 р. з технічної точки зору аварійна дорожня ситуація була створена діями водія ОСОБА_3, які суперечили принаймні вимогам п.п. 1.5, 9.4, 10.4 ч.2, 14.3 ПДР України, що і стало технічною причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.27).

ОСОБА_2 звертався командира роти ДПС при УМВС України в Кіровоградській області із заявою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, однак у зв'язку із пропущенням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, провадження не було розпочато, що підтверджується листом (а.с.30).

Згідно Звіту № 1070/65 від 12.01.2012 р., виготовленого на заяву ПрАТ «Просто-страхування» про виконання автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 в результаті його пошкодження у вказаному вище ДТП становить 31 749,82 грн. (а.с.74).

На момент ДТП був чинним поліс № АА/0516440 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким ПрАТ «Просто-страхування» була застрахована відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну третім особам забезпеченим транспортним засобом «ЗИЛ 5301», державний номерний знак НОМЕР_2 (франшиза 510 грн.).

У липні 2012 р. ОСОБА_2 звертався до ПрАТ «Просто-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.28).

Листом від 17 липня 2012 року ПрАТ «Просто-Страхування» відмовлено ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю документа, що підтверджує настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 (а.с.29).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2014 р. призначено судову авто технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1.«Чи технічно обґрунтована версія водія автомобіля ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 відносно механізму та обставин ДТП, яка сталася 03.09.2011 року, що міститься в його поясненнях від 03.09.2011 року (а.с.58 справа №761/3692/13-ц провадження №2/761/3427/2013)? 2. Чи дозволяє наявність дорожньої розмітки, зафіксованій на місці ДТП, яка сталася 03.09.2011 року, здійснювати обгін ? 3. Як повинні були діяти водії ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації ? 4. Діями водія ОСОБА_2 чи водія ОСОБА_3 в даній ДТП, яка сталася 03.09.2011 року, була створена аварійна дорожня ситуація ?»

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 24.11.2014 р. № 8074/15716/14-52: «1.Версія водія автомобіля «ЗІЛ 5301» ОСОБА_3 про механізм розвитку події в частинах того, що на момент контакту з автомобілем «Ford Focus» керований ним автомобіль «ЗІЛ 5301» покинув зустрічну смугу і знаходився в нерухомому стані, являється неспроможною з причин, викладених в дослідницькій частині даного висновку. 2. Дорожня розмітка 1.5 ПДР не забороняє перетинати її, а тому дозволяла водію автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_2 здійснювати обгін автомобіля «ЗІЛ 5301». 3. Водій автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності з вимогами п. п. 13.3 та 12.3. ПДР. Водій автомобіля «ЗІЛ 5301» ОСОБА_3 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 9.4, 10.1 та 14.3 ПДР. 4. 3 технічної точки зору аварійна дорожня ситуація була створена діями водія автомобіля «ЗІЛ 5301» ОСОБА_3, які не відповідали вимогам п. п.9.4, 10.1 та 14.3 ПДР.» (а.с.187).

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст. 6, п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правильно виходив з того, що автомобіль ОСОБА_2 був пошкоджений з вини ОСОБА_3, цивільно-правову відповідальність якого за шкоду, заподіяно транспортним засобом «ЗИЛ 5301» було застраховано у ПрАТ «Просто-страхування», що неправомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Зі змісту викладеного випливає, що суд повинен досліджувати та оцінювати усі докази, що підтверджують факт завдання шкоди, у їх сукупності.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно вважав, що вина ОСОБА_3 у заподіянні збитків підтверджується висновком № 1-02/12 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 03 лютого 2012 року і постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2012 року, у якій встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, саме водій автомобіля ЗИЛ ОСОБА_3 заздалегідь і своєчасно не включив покажчик лівого повороту, не слідкував за зміною дорожньої обстановки і перед зміною руху перешкодив своїми діями здійсненню обгону автомобілю «Ford Focus», що мав перевагу у русі, і не надав йому дорогу.

Крім того, висновком експертів за результатами судової автотехнічної експертизи від 24 листопада 2014 року встановлено, що з технічної точки зору аварійна дорожня ситуація була створена діями водія автомобіля «ЗІЛ 5301» ОСОБА_3, що не відповідали вимогам п. п.9.4, 10.1 та 14.3 ПДР.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 не складався, постанова про визнання останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, внаслідок якого ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди, не виносилась, колегія суддів виходить з того, що відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність його вини у заподіянні шкоди. Крім того, відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП і вина ОСОБА_3 підтверджуються постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2012 року.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що висновок № 1-02/12 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 03 лютого 2012 року не є належним доказом вини ОСОБА_3 у ДТП, оскільки експертом розглянуто дві версії ДТП (як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2), проведено дослідження схеми ДТП і встановлено, що версія розвитку подій ОСОБА_3 є технічно необґрунтованою.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягненого страхового відшкодування з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 9.1. - 9.2. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25 500 гривень на одного потерпілого.

З полісу № АА/0516440 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не зазначено ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, а тому колегія суддів виходить з того, що ліміт відповідальності страховика становить 25 500 грн. відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі ч. 2 п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не взяв до уваги обов'язковий ліміт відповідальності страховика і розмір франшизи (510 грн.). Отже, виходячи з встановленого ліміту відповідальності страховика у розмірі 25 500 грн., франшизи у суму 510 грн., зі страховика підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 24 490 грн. та пеня у розмірі 4 490, 73 грн. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 30.09.2012 року по 13.01.2014 року.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року слід змінити і стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 490 грн., пеню у розмірі 4 490, 73 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 289, 80 грн. і витрати на проведення експертизи у розмірі 4 428, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» за довіреністю - Чередніченко Ганни Олександрівни - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 суми невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 31 749, 82 грн. і пені у розмірі 5812, 94 грн. і в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» () на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 490 грн., пеню у розмірі 4 490, 73 грн., судовий збір у розмірі 289, 80 грн. і витрати на проведення експертизи у розмірі 4 428, 00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді