Номер провадження 2/754/2087/15
Справа №754/2576/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2012 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачці у борг грошові кошти у розмірі 25000, 00 доларів США із строком повернення до 27.10.2012 року. Але у передбачений у договорі строк грошові кошти відповідачка не повернула. Як гарантію повернення коштів, відповідачка передала позивачу нотаріально посвідчену довіреність на ім"я позивача та відповідача ОСОБА_3 У подальшому позивач оформив на себе право власності на дану квартиру, але продати її не може у зв"язку з тим, що квартира захоплена відповідачами. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на його користь борг у розмірі 25000, 00 доларів США, що за курсом НБУ становить 658967, 82 грн., 3 % річних у розмірі 47196, 66 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивач, зловживаючи її довірою, продав належне їй майно, заборгував їй велику суму коштів. Підписуючи договір позики, вона його не читала, вважала, що підписує інший договір, за яким саме позивач повинен їй повернути певну суму грошей, а не вона позивачу. Також зазначила, що грошові кошти від позивача вона не отримувала. Вважає, що позивач скористався її станом на той момент. На підставі викладеного відповідачка просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що відповідачка не читала договір позики при його підписанні, вважала, що підписує зовсім інший договір, грошові кошти вона від позивача у борг не отримувала, а тому підстав для задоволення позову немає.

Відповідач ОСОБА_3 на початку судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. У подальшому відповідач у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, представника відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальовою Т.К. (а.с. 9-10).

Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачці ОСОБА_2 позику у розмірі 200000, 00 грн., що є еквівалентом 25000, 00 доларів США, а відповідачка прийняла ці кошти і зобов"язалася повернути їх до 27.10.2012 року. При цьому сторонами був встановлений графік повернення коштів (п. 2 Договору).

Також пунктом 5 Договору передбачено, що сторони домовились, що у разі невиконання позичальником своїх зобов"язань, передбачених п. 1, 2, 3 цього договору, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду.

При цьому 27.04.2012 року ОСОБА_5 (матір"ю відповідачки ОСОБА_2.) була видана довіреність на ім"я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на представлення її інтересів щодо питань управління та розпорядження належною їй квартирою АДРЕСА_1 (а.с.11).

Пунктом 6 Договору позики було визначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником у повному обсязі до підписання цього Договору.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивачем були виконані всі умови Договору позики, однак відповідачкою ОСОБА_2 умови договору не виконані, зокрема зобов"язання щодо повернення коштів, в установлений у Договорі строк.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Сторонами у зобов"язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідачка ОСОБА_2 добровільно не виконує прийняті на себе зобов′язання за Договором позики, у зазначений у Договорі строк грошові кошти не повернула, сума боргу за Договором позики підлягає стягненню з неї у судовому порядку.

Що стосується суми, що підлягає стягненню, то слід зазначити наступне.

Відповідно до умов п. 1 Договору, позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 200000, 00 грн., що є еквівалентом 25000, 00 доларів США.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 25000, 00 доларів США, при цьому зазначаючи еквівалент вказаної суми на день подачі позову до суду.

Але слід зазначити, що згідно з умовами Договору грошові кошти позивачем були надані у розмірі 200000, 00 грн., а тому суд вважає, що саме ця сума і повинна бути стягнута з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідачів та їх представника щодо того, що грошові кошти відповідачами отримані не були, оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і були спростовані дослідженими судом доказами.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов′язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов′язання, на вимогу кредитора зобов′язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відсотки від простроченої суми відповідно до чинного законодавства.

Наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності та був виконаний, виходячи із суми заборгованості, що значно перевищує дійсну.

З урахуванням викладеного судом був здійснений розрахунок 3 % річних, виходячи із суму боргу 200000, 00 грн., а тому 3 % річних становлять 14691, 28 грн.

Враховуючи те, що відповідачкою не було виконано умови Договору позики, суд вважає, що 3 % річних у розмірі 14619, 28 грн. за період з вересня 2012 року по 17.02.2015 року підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за Договором позики з обох відповідачів, у тому числі і з відповідача ОСОБА_3, то судом встановлено наступне.

При розгляді справи встановлено, що договір позики був укладений відповідачкою ОСОБА_2 на отримання грошових коштів у борг у розмірі 200000, 00 грн. Відповідачем ОСОБА_3 була надана нотаріально посвідчена заява про надання згоди на укладення його дружиною ОСОБА_2 Договору позики.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно із ч. 4 ст. 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім′ї, створює обов′язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім′ї.

Але при розгляді справи позивачем не було надано належних доказів того, що даний Договір позики був укладений відповідачкою в інтересах сім"ї, а також, що отримані за договором кошти були витрачені нею на задоволення потреб сім"ї.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення боргу з ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена і у Правовому висновку Верховного Суду України у спорі про поділ спільного майна подружжя від 20.06.2013 року, зазначена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-55цс13.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачкою зобов"язання за Договором позики належним чином не виконуються, а тому є всі підстави для стягнення коштів у судовому порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2146, 91 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 509, 510, 525, 526, 527, 625, 1046, 1048, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 борг за Договором позики від 27.04.2012 року на загальну суму 214691, 28 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2146, 91 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: