Провадження № 2/344/2375/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-суддіХоростіля Р.В.,

секретаряБасюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 27.04.2011р. між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 010050/4007/0000401, за яким було застраховано належний Страхувальнику автомобіль Daewoo ЗАЗ ТF699Р, який було застраховано за рядом ризиків, в тому числі на випадок пошкодження внаслідок ДТП. 22.08.2011р. внаслідок ДТП на повороті з вул. Івасюка на вул. Максимовича в м. Івано-Франківськ було пошкоджено застрахований автомобіль. Згідно довідки ДАІ вказана ДТП сталась внаслідок порушення п. 1.4 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 та була визнана страховим випадком. Вартість матеріального збитку завданого транспортного засобу Daewoo ЗАЗ ТF699Р становила 4646,74грн. Відповідно до страхового акту № 00073251, розмір страхового відшкодування склав 3646,74грн. (франшиза 1000грн.). Таким чином у позивача виникло зобов'язання перед страхувальником з виплати страхового відшкодування в сумі 3646,74грн. Основне зобов'язання було виконано позивачем 09.11.2011р. шляхом виплати страхового відшкодування. Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заподіяну шкоду в сумі 3646,74грн. та судові витрати.

Заочним рішенням суду від 21.01.2015р. позов задоволено, однак за результатами розгляду заяви представника відповідача ухвалою від 10.03.2015р. заочне рішення скасовано, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, в якій подані заперечення проти позову підтримав, просив розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Дослідивши докази у справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Так, 27.04.2011р. між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 010050/4007/0000401, за яким було застраховано належний Страхувальнику автомобіль Daewoo ЗАЗ ТF699Р, який було застраховано за рядом ризиків, в тому числі на випадок пошкодження внаслідок ДТП (а.с.6-7).

22.08.2011р. по вул. Надрічна-Максимовича в м. Івано-Франківську відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля.

Згідно з довідкою ДАІ № 8862437 від 25.08.2011р. вказана ДТП сталась внаслідок порушення п.1.4 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 (8-9), якого в свою чергу постановою Івано-Франківського міського суду від 21.09.2011р. (а.с.52) визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Дана подія була визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 00073251, (а.с.5), відповідно до якого розмір страхового відшкодування склав 3646,74грн. (франшиза 1000грн.). Позивач у свою чергу відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку визначення №91/11(а.с.18-22) виплатив 09.11.2011р. власнику автомобіля Daewoo ЗАЗ ТF699Р ОСОБА_2 належне страхове відшкодування в розмірі 3646,74грн. (а.с.4,50).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У пункті 27 Постанови № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанова) Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

З урахуванням викладеного вище суд вважає, що у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача в межах реалізації ним прийнятих від страхувальника - ОСОБА_2 суброгаційних прав (суброгація), а не регресу, як про це у позові зазначає представник позивача, при цьому посилається як на норми, якими регулюється регрес, так і на норми про суброгацію.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Будь-яких доказів про добровільне відшкодування позивачу шкоди відповідачем та його представником суду не подано.

Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підставними.

Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до п. 27 вказаної вище Постанови - при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник відповідача у письмовому запереченні заявив про застосування позовної давності.

В той же час дорожньо-транспортна пригода сталась 28.08.2011р. - виник страховий випадок, представник позивача звернувся з позовом лише 13.11.2014р., тобто по спливу позовної давності, що на думку суду є підставою для відмови у позові в повному обсязі.

Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 256, 257, 261, 267, 993 ЦК України, п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування в порядку регресу завданої шкоди - у зв'язку із спливом позовної давності.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Хоростіль Р.В.