Справа № 686/2123/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

при секретареві - Д'якович О.О.

з участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

В січні 2015 року позивачі звернулись з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право проживання та зняття з реєстрації, в обґрунтування якого вказали, що вони є співласниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі звідповідач ОСОБА_3 з листопада 2013 року не проживає, а лише зареєстровано його місце проживання. Оскільки відповідач не проживає в квартирі понад один рік, не несе витрат по її утриманню, у зв'язку з чим підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачі підтримали позов та просили задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судове засіданні не з'явився, повідомлений про день та час слухання справи в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі.

Суд заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 січня 2015року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане 28 травня 1993 року Відділом приватизації Хмельницької міської адміністрації ОСОБА_1 належало ? частина квартири АДРЕСА_1, та ? частину квартири АДРЕСА_1, вона успадкувала.

28 травня 1993 року свідоцтвом про право власності на житло виданим Відділом приватизації Хмельницької міської адміністрації за ОСОБА_2 визнано право власності на частину квартири АДРЕСА_1. Квартира АДРЕСА_1 була приватизована на чотирьох членів сім»ї, отже їй належала ? частина квартири АДРЕСА_1. 20 січня 2011року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 належну йому ? частина квартири АДРЕСА_1. Таким чином на день подачі позову до суду ОСОБА_2 є власником 2/4 частин квартир АДРЕСА_1

В квартирі АДРЕСА_1 залишився зареєстрованим ОСОБА_3, який з листопада 2013року не проживає за вказаною адресою, а лише зареєстровано місце його проживання. Власники квартири змушені платити комунальні послуги з врахуванням того, що в квартирі зареєстрована особа, яка фактично в квартирі не проживає.

Відповідно до довідки Хмельницької житлово-експлуатаційної контори № 2 від 13.05.2014р. № 1499 зазначено, що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3

Згідно акту Хмельницької житлово-експлуатаційної контори № 2 від 28.01.2015р., зазначено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з листопада 2013 року.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сім"ї власника квартири користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником квартири, при умові збереження права власності на квартиру цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Стаття 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції Закону від 5 липня 2012 року №5088-УІ), зазначає виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме : заяви особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою .

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття особи з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Тобто вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

У зв'язку із вищевикладеним, позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України судом не вирішується оскільки позивачем така вимога не заявлена.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-216, 224 ЦПК України, ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу України, Законому України від 11 грудня 2003 року № 1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області, через Хмельницький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: