Справа № 308/3115/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі :

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» - Лемця В.В.

представника відповідача Камяницьке кар'єроуправілння ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» - Жаглінської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Камяницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою, мотивуючи її тим, що до 24.02.2015 року він працював на посаді заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці». Наказом ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №54/ос та наказом Кам'яницького кар'єроуправління №2/ос від 24.02.2015 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, тобто у зв'язку із скороченням штату працівників.

Таке звільнення позивач вважає незаконним, оскільки в порушення ч.1 ст.43 КЗпП України відповідачі звільнили його без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він був. Профком, в свою чергу був позбавлений можливості перевірити доводи подання адміністрації відповідачів та обґрунтування вимог ст.42 КЗпП України щодо нього на засіданні. В порушення даної норми адміністрації обох відповідачів не врахували його переважне право на залишенні на роботі при скороченні посади заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління, обмежившись лише формальною пропозицією надання чотирьох робочих місць в кар'єроуправлінні, а не пропозицією обійняти вакантні посади за його кваліфікацією та спеціальністю. Позивач зазначає, що оскільки ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», якому він безпосередньо підпорядкований, провів скорочення в межах ДП «УПП УЗ», то він згідно вимог ст.42 КЗпП України повинен був запропонувати йому вакантну посаду в межах усього ДП, а не лише у його структурному підрозділі.

На думку позивача, дійсною причиною його звільнення є не скорочення штату працівників, а помста відповідачів за його активну професійну позицію, яка полягала у критиці недосконалої системи організації виробництва в Кам'яницькому кар'єроуправлінні, внесенні ним керівникам ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» та Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» науково-обґрунтованих пропозицій щодо покращення роботи управління та ігноруванні керівниками обох відповідачів його проектів вдосконалення роботи кар'єроуправління. Заподіяні збитки та упущена вигода від його нереалізованих пропозицій очевидні. Вказані обставини стверджуються 10 копіями його доповідних та звернень на адресу керівників відповідачів за 2013-2014 р.р.

ОСОБА_1 зазначає, що порушення відповідачами його законних прав та порядку звільнення призвели до його моральних страждань (керівники державних підприємств у правовій державі грубо порушили трудове законодавство при його звільненні), він втратив нормальні життєві зв'язки з трудовим колективом, де він був один з його керівників, незаконне звільнення вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя (сім'я позбулась його зарплати, як основної складової сімейного бюджету, причому в період економічної та фінансової кризи в Україні). Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у 40000 грн., по 20000 грн. щодо кожного з порушників його трудових прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд поновити його на роботі - заступником директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці»днем 24.02.2015 року, стягнути з Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ»на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 24.02.2015 р. по день ухвалення рішення, стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі по 20000 грн., з кожного. Судові витрати покласти на відповідачів.

Представник відповідача ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» Лемець В.В. усудовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки звільнення ОСОБА_1 було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Представник відповідача Камяницьке кар'єроуправілння ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» - Жаглінська М.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Камяницьким кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», перебував на посаді заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», в обов'язки якого входило здійснення розробки маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції і прогнозування споживчого попиту на продукцію, технічних і інших споживчих якостей конкуруючої продукції.

24 лютого 2015 року наказом директора ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №54/ос та наказом Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №2/ос позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №6 (із змінами та доповненнями) у справах при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суд з'ясовує, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З досліджених в судовому засіданні документів слідує, що 24 грудня 2014 року згідно наказу №195 Камяницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», на підставі наказу ДП «УПП УЗ» від 24.12.2014 року №193/ос заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ОСОБА_1 було попереджено про те, що його посада скорочується, а він підлягає вивільненню.

Даним наказом Камяницьким кар'єроуправлінням, яке є уповноваженим органом, на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України, позивачу також було запропоновано роботу на підприємстві на вільних посадах.

Як слідує з пояснень представника відповідача ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» відповідач не міг застосовувати статтю 42 КЗпП України стосовно переважного права на залишення позивача на роботі у зв'язку з тим, що на той час на всіх кар'єроуправліннях ДП «УПП УЗ» існувало всього дві посади заступника директора з аналогічними функціональними обов'язками тим, які були у позивача (здійснення розробки маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції і прогнозування споживчого попиту на продукцію, технічних і інших споживчих якостей конкуруючої продукції), а саме: Кам'яницьке кар'єроуправління (Закарпатська області); Хлистунівське кар'єроуправління (Черкаська область). При цьому, обидві посади скорочено.

Згідно положень ст.49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Судом встановлено, що Камяницьке кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» у визначені строки повідомило центр зайнятості про заплановане вивільнення працівника.

ОСОБА_1 зазначає, що при його звільненні відповідачами порушено вимоги ч.1 ст.43 КЗпП України, оскільки не отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він був.

Частиною 1 статті 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників… (п.7 ч.1 ст.43 КЗпП України).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що посада заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ», яку обіймав ОСОБА_1, відносилася до складу керівників, згідно штатного розпису керівників, професіоналів, спеціалістів та технічних службовців (код професії 1210.1) та відповідно до Класифікатору професій України (ДК003:2010).

Тобто, для розірвання трудового договору з ініціативи власника з особою, яка працює на зазначеній посаді, може бути здійснено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до переконання, що звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи із посади заступника керівника Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання ОСОБА_1 на той факт, що фактичною підставою його звільнення з роботи є помста відповідачів за його активну професійну позицію, яка полягала у критиці недосконалої системи організації виробництва в Кам'яницькому кар'єроуправлінні, внесенні ним керівникам ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» та Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» науково-обґрунтованих пропозицій щодо покращення роботи управління

Відповідно до посадової інструкції заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» до компетенції заступника директора кар'єроуправління належать питання здійснення розробки маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції і прогнозування споживчого попиту на продукцію, технічних і інших споживчих якостей конкуруючої продукції тощо. В обов'язки позивача входило здійснювати розробку маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції, координувати діяльність усіх функціональних підрозділів по збору й аналізу комерційно-економічної інформації та ін.

З матеріалів справи вбачається, що всі пропозиції ОСОБА_1, як заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» щодо запровадження заходів для покращення фінансової ситуації на Кам'яницькому кар'єроуправлінні були розглянуті на керівництвом ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», про що свідчать відповідні листи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про поновлення його на роботі та стягнення у відповідності до ст.235 КЗпП України середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу не має, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Не підлягають до задоволення і вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» та Кам'яницького кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» на його користь моральну шкоду в розмірі 40000 грн., оскільки позивач не довів в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, який причинний зв'язок між діями відповідачів та наслідками, які на його думку настали.

Керуючись ст.ст.40, 43, 43-1 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 84, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Камяницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.