Справа № 132/2856/13-ц Провадження № 22-ц/772/1065/2015Головуючий в суді першої інстанції Павленко І. В.
Категорія 48Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді: Рибчинського В.П.

суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.С.

при секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальної часки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проведено розподіл боргу колишнього подружжя «ОСОБА_2», а саме: по ? частини на ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно кредитної угоди № 008 від 18.02.2015 року, який становить 28 462,10 грн. з 22.03.2013 року по 31 грудня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 619,82 судових витрат по сплаті судового збору.

Так, у серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, та просила суд в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за нею право власності на ? частини гаража, який знаходиться в районі бувшої торгівельної базі ООРПіР по АДРЕСА_2, зареєстрованих за відповідачем.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 змінили позовні вимоги. Просили визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальної частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Провести розподіл боргу колишнього подружжя «ОСОБА_2», а саме по ? частини на ОСОБА_3 та ОСОБА_2, згідно кредитної угоди № 008 від 18.02.2015 року, який становить 28 462,10 грн. з часу набрання законної сили рішенням Калинівського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу від 12.03.2013 року, тобто з 22.03.2013 року по 31 грудня 2014 року. Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3 619,82 судових витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, однак ОСОБА_2 створив нестерпні умови для проживання в зазначеній квартирі, добровільно поділити квартиру відмовився, а тому вимушена була звернутись з позовом про поділ даної квартири.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.1995 року, який був розірваний між сторонами рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12.03.2013 року.

Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2, в період перебування в шлюбі, ОСОБА_2 уклав із Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» кредитну угоду № 008 про надання пільгового довгострокового державного кредиту на будівництво житла загальною площею 61,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в сумі 49 360 грн. з терміном повернення 30 років з дати укладення даної кредитної угоди зі сплатою попереднього внеску (не менше 5 відсотків) в сумі 2797,00 гривень до 8 лютого 2001 року та остаточної суми попереднього внеску в розмірі 2688 грн. перед отриманням документів на право користування збудованою квартирою виходячи з фактичної вартості площі збудованого житла.

В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитною угодою № 008 від 08.02.2001 року між ОСОБА_2 та Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі виконуючого обов'язки директора Бабюка Григорія Олександровича 13.05.2002 року було укладено договір застави квартири, збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту, відповідно до якого ОСОБА_2 передає в іпотеку фонду квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, збудовану за рахунок коштів кредиту.

В подальшому, за поданням КП «Калинівське БМУ-5» № 225 та на підставі листа № 77 від 19.03.2001 року про оформлення свідоцтв про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 за рішенням виконавчого комітету Калинівсьої міської ради № 95 від 23.03.2001 року 29.03.2001 року було видано свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру, яке було зареєстровано в Вінницькому бюро технічної інвентаризації 01 березня 2002 року за НОМЕР_1.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 виходив з того, що майно, зокрема квартира АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. набуте подружжям за час шлюбу.

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майно, а саме квартира, яка була придбана подружжям «ОСОБА_2» у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини виходячи із наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СКУ, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, що були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положення ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

08.02.2001 року відповідач оформив на себе кредит в сумі 49 360 грн. Строк погашення кредиту - 08.02.2031 року (а.с.82-83).

Відповідно до довідки Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» № 1215 від 19.12.2014 року, за період з 22.03.2013 року до повного погашення кредитного зобов'язання необхідно сплатити загальну суму коштів в розмірі 28 462,10 грн., з яких 24 212,10 грн. - в рахунок погашення кредиту, 4 250,00 грн. відсотки за користування кредитом.

На підставі рішення виконкому Калинівської міської ради від 23.03.2001 року, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру (т. 1 а.с. 91).

Таким чином, у результаті придбання сторонами квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не встановив обсяг спільно нажитого майна на час припинення спільного ведення господарства, не з'ясовано джерело і час його придбання, не заслуговують на увагу з огляду на наступне:

Апеляційним судом встановлено, що часом придбання спірної квартири є 23.03.2001 року, тобто час прийняття рішення виконкому Калинівської міської ради про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Вартість квартири, відповідно до розрахунку розміру кредиту (а.с. 84) становить 54 845,00 грн.

Джерелом придбання квартири є кредитні кошти, надані подружжю, як молодій родині, кредитні кошти, які відповідач отримав за договором кредиту від 23.03.2001 року, та кошти, які відповідач сплатив після розірвання шлюбу, а також боргові зобов'язання за кредитом.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В судовому засіданні судом встановлено, що до майна, яке підлягає поділу відноситься квартира. Про інше майно, яке б підлягало поділу сторони не заявляли та відповідних доказів не надавали.

Також слід зазначити, що оскільки кошти, отримані одним із подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім'ї, слід вважати спільними коштами подружжя, то відповідно квартира, що придбавалась за такі кошти, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу також у випадку, коли покупцем квартири формально є лише один з подружжя.

Виходячи з викладеного, колегія суду вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що боргові зобов'язання за кредитними договорами повинні бути поділені між подружжя в рівних частинах, а тому і безпосередньо майно, яке було придбано за ці кошти підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції безпідставно поклав на нього обов'язки сплатити судовий збір в розмірі 3 619,82 грн. є безпідставними та не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору, понесені нею і документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2.

Доводи апелянта носять формальний характер, ґрунтуються на припущеннях та не скасовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суду приходить до висновку, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства, що відповідно до положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.П. Рибчинський

Судді: М.В. Іванюк

О.С. Панасюк