Справа № 222/451/14-ц
Провадження НОМЕР_7/222/6//2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2015 року Володарський районний суд Донецької області

в складі судді Доценко С.І.,

при секретарі Болбат Н.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника 3-ї особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Володарське цивільну справу за позовом: ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Зеленоярська сільська рада Володарського району Донецької області, ОСОБА_6, Відділ Держземагенства у Володарському районі Донецької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та забороні використання земельної ділянки для в?їзду та проїзду,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом в якому, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просила суд усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні належною їй земельною ділянкою для будівництва та обслуговування квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача знести самовільно збудовані ворота та паркан по АДРЕСА_1 та заборонити землевласникам будинку НОМЕР_1 користування проходом по землі Зеленоярської сільської ради від квартири НОМЕР_2 до квартири НОМЕР_3 для в??їзду та проїзду, а також знаходження на ньому транспортних засобів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є власницею ? частини квартири АДРЕСА_1 та володіє на праві власності земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0322га для будівництва та обслуговування квартири .Цю квартиру використовували як дачу. До весни 2013 року проїзд до своєї земельної ділянки здійснювався нею по землі загального користування з боку квартири АДРЕСА_1 яка проходить між земельними ділянками власником яких був ОСОБА_7, а в подальшому - ОСОБА_5 Ворота були поставлені ще при Кащирині сумісними зусиллями всіх мешканців. В 2012 році ОСОБА_5 запропонував співвласникам будинку АДРЕСА_1 поставити нові ворота на в?їзді, за кошти ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ці ворота були поставлені за 4000 гривень. ОСОБА_5 вони не сподобались і він встановив нові ворота за 6500грн. Дорогу відсипали гравієм. ОСОБА_5 дав ключ від нових воріт. Але ж, коли в березні 2013 року ОСОБА_8 з дочкою приїхали на дачу, то ворота були закриті на додатковий замок. Коли подзвонили ОСОБА_5, він сказав, що не бажає щоб проїзд був через його двір. ОСОБА_5 самовільно закрив ворота для користування іншим співвласникам будинку і збудував паркан на межі з земельною ділянкою ОСОБА_6, перекривши можливість позивачці користуватись для проходу (заїзду) на свою земельну ділянку земельною ділянкою загального користування, що належить Зеленоярській сільській раді. Але ж іншої дороги для проїзду до квартири дочки не існує. Вимушені користуватись об'їзною ґрунтовою дорогою. В ході проведеної судової землевпорядної експертизи було встановлено, що між двома земельними ділянками, що належали ОСОБА_7 і які в подальшому за договором купівлі-продажу у нього придбав ОСОБА_5 є земельна ділянка, що належить Зеленоярській сільській раді Володарського району Донецької області шириною 3 метри, яка проходить від воріт до межі із земельною ділянкою ОСОБА_6. Зазначена земельна ділянка визначена експертом як прохід, т.щ. як проїзд вона не відповідає будівельним нормам , згідно яких проїзд може бути не менше 3,5 метрів. А тому просить заборонити користуватись цим проходом для в»їзду та проїзду, а також знаходження на ньому транспортних засобів.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому пояснили що з 2006 року ОСОБА_8 був власником ? частини квартири НОМЕР_2 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для її обслуговування, які в 2010 році подарував своїй дочці ОСОБА_4 Квартира та земельна ділянка розташовані таким чином, що потрапити до них від АДРЕСА_1 можна лише досить вузькою дорогою (земельна ділянка Зеленоярської сільської ради) вздовж квартири НОМЕР_3, що на той час належала ОСОБА_7 та між двома земельними ділянками ОСОБА_7. Власник квартири номер 2 ОСОБА_7 проти такого порядку проїзду не заперечував. За домовленістю всіх співвласників квартир з боку АДРЕСА_1 за кошти співвласників були поставлені дерев?яні ворота, якими могли користуватись всі співвласники для проїзду на свою територію. Але ж в 2011 році ОСОБА_7 продав свою квартиру та земельні ділянки ОСОБА_5. З моменту отримання ним права власності позивачка для проїзду на свою територію продовжувала користуватись воротами та дорогою з боку АДРЕСА_1, вздовж квартири НОМЕР_2. ОСОБА_5 запропонував співвласникам квартир поставити нові ворота замість дерев'яних. За кошти ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за 4000 гривень були поставлені нові ворота, які ОСОБА_5 не сподобались і він встановив нові ворота за 6500 грн. За сумісні кошти були проведені переобладнання - дорогу відсипали гравієм. По завершенню робіт ОСОБА_5 дав ключ від нових воріт. Але ж на весні 2013 року коли ОСОБА_8 з дочкою приїхали на свою земельну ділянку, ворота виявились закритими і ОСОБА_5 заборонив їм їздити вздовж його квартири. Окрім того він огородив свою територію, встановивши паркан на межі з ОСОБА_6, забравши собі до подвір'я землю, яка належить Зеленоярській сільській раді яка використовувалась для загального користування. Іншої обладнаної дороги для проїзду до власності, немає. Позивачка вимушена з 2013 року користуватись необладнаною об'їзною ґрунтовою дорогою, яка веде до лісхозу і якою неможливо користуватися під час дощів. Дії відповідача вважають незаконними та такими що перешкоджають позивачу користуватись своєю власністю, а тому просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що до придбання відповідачем квартири НОМЕР_2 і земельних ділянок з попереднім власником і іншими власниками квартир в будинку НОМЕР_1 була усна домовленість про користування проходом вздовж його квартири, між його земельними ділянками. 18.07.2011 року відповідач отримав право власності на двокімнатну квартиру НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 та на земельні ділянки для її обслуговування. Підтверджує, що за участю ОСОБА_8 проводився благоустрій воріт та дороги. По технічним міркам ця дорога є проходом, тому що менше 3.5 метрів. Ця земельна ділянка належить Зеленоярськй сільській раді, але ж дорогою загального користування не є. Після конфлікту з ОСОБА_8, усна домовленість про проїзд через ворота була анульована. Згідно відомостей, зазначених в Державному акті на право власності на землю суміжними власниками зазначені Зеленоярська сільська рада та ОСОБА_8. Земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не межують між собою. Землі сумісного користування між земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не існує. На підставі ст. 106 ЗК України він як власник, має право на встановлення твердих меж від суміжної земельної ділянки, що він і зробив. Поставлені ним ворота та паркан відповідають ст. 106 ЗК України. На своїй території він насадив садові дерева, рослинні культури квіткові насадження, вклавши в облаштування земельної ділянки великі кошти, а тому не бажає щоб вона використовувалась будь-ким ще. Суміжні землевласники не мають до нього претензій щодо встановлення меж. Претензії ОСОБА_4 вважає безпідставними т.щ. вважає, що існує інший під'їзний шлях до їх власності, через лісхоз якими вона користуються після того як ОСОБА_5 закрив проїзд з свого боку. Земельна ділянка Зеленоярської сільської ради можна розцінити лише як прохід. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Зеленоярської сільської ради пояснив, що будинок НОМЕР_1, який має 4 квартири по АДРЕСА_1 належав лісхозу, а земля на якій він був розташований -Зеленоярській сільській раді. В подальшому був переданий на приватизацію і в теперішній час сторони, які за договорами купівлі-продажу купили квартири в цьому будинку є співвласниками будинку. Після приватизації власникам квартир були передані у власність земельні ділянки для обслуговування квартир, а решта землі залишилась у власності Зеленоярської сільської ради. ОСОБА_4 зверталась до сільської ради для усунення перешкод в землекористуванні з боку ОСОБА_5, але ж виїздом на місце було встановлено, що вони не мають суміжних меж землекористування, а тому вважають вимоги безпідставними. ОСОБА_5, обладнавши свою садибу та встановивши огорожу своєї території дійсно забрав собі до подвір'я землю, яка належить Зеленоярській сільській раді, але ж Зеленоярська сільська рада проти цього не заперечує. ОСОБА_5 бажає зазначену земельну ділянку отримати у власність і на теперішній час це питання знаходиться на розгляді в сільській раді. Офіційного проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 не існує, але ж є ґрунтова дорога через лісхоз яка може бути використана та використовується ОСОБА_4 для проїзду до своєї земельної ділянки. Землями Зеленоярської сільської ради можуть користуватись всі члени громади, в тому числі і ОСОБА_4, хоча доступу до належної земельної ділянки сільська рада не має, ключів від воріт не має. Проти задоволення позову заперечує.

Третя особа ОСОБА_6 та представник Відділу Держземагенства у Володарському районі Донецької області в судове засідання не з'явились, але ж залишили заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

На підставі правовстановлюючих документів на земельні ділянки , а також пояснень осіб, що приймали участь у розгляді справи, судом встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1, який, згідно генерального плану (а.с.81) є одноповерховим багатоквартирним будинком, що складається із 4 квартир.

Із пояснень голови вбачається, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 до передачі у приватну власність належав Федорівському лісхозу, а земля для його обслуговування - Зеленоярській сільській раді.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою

Згідно договорів дарування від 02.11.2010 року та 02.09.2011 року , державного акту а право власності на земельну ділянку та витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_4 отримала у власність від ОСОБА_8 ? частину від двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2006 року, та земельну ділянку площею 0,0322 га кадастровий № НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 в межах діючих границь: від А доБ землі ОСОБА_6, від Б до В землі спільного користування від В до А садиба ОСОБА_9 (с.6-14)

Згідно договорів купівлі - продажу від 18.07.2011 року та 01.11.2012 року витягів з Державного реєстру правочинів та витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_5 отримав у власність від ОСОБА_7 двокімнатну квартиру НОМЕР_3 багатоквартирного жилого будинку АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0.0491 га кадастровий № НОМЕР_5 в межах діючих границь від А до Б- земельна ділянка ОСОБА_6, від Б до А землі Зеленоярської сільської ради та 0,0391га кадастровий НОМЕР_6 в межах діючих границь від А до Б- земельна ділянка ОСОБА_6, від Б до В земельна ділянка ОСОБА_10 від В до А - землі Зеленоярської сільської ради, для обслуговування та будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с.75-79).

Відповідно до ст.40 ЗК України до обов'язків власників земельних ділянок належить забезпечення використання землі відповідно до цільового призначення та умов її надання; не порушувати права власників інших земельних ділянок і землекористувачів, у тому числі орендарів; додержувати правил добросусідства, дозволяти власникам і користувачам земельних ділянок прохід до доріг загального користування, а також для спорудження або ремонту межових знаків та споруд.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №33 (а.с.191-197)та допиту експерта в судовому засіданні встановлено, що об'єктом дослідження були земельні ділянки ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 для обслуговування квартир АДРЕСА_1 Земельна ділянка ОСОБА_11 загальною площею 882 кв. м складається з двох ділянок: 491 кв.м. та 391 кв.м. Земельна ділянка ОСОБА_6 322 кв. м та ОСОБА_4 - 322 кв.м. Із висновку експерта, кадастрової зйомки, в судовому засіданні вбачається на підставі правовстановлюючих документів, що за адресою будинок АДРЕСА_1 існувала земельна ділянка габаритами 3.0-26.36 м=79.1 кв. м, власником якої є Зеленоярська сільська рада, яка утворювала не проїзд, а прохід від АДРЕСА_1 між земельними ділянками ОСОБА_11 вздовж квартири НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_11 до квартири НОМЕР_2 що належить ОСОБА_4. На теперішній час прохід по цій земельній ділянці перекритий парканом по межі з ОСОБА_6 та зайнятий ОСОБА_11. Через ворота з боку АДРЕСА_1 пройти неможливо. Також із висновку експерта вбачається, що на момент обстеження об'єктів немає варіантів для влаштування проїзду на земельну ділянку ОСОБА_4 без створення проїзду, який відповідав би вимогам нормативних актів і був би шириною не менше 3, 5 м, що потребує переобладнань для збільшення ширини проїзду.

Враховуючи, що адресою всіх квартир в будинку НОМЕР_1 є АДРЕСА_1, то дорога, що веде до будинку НОМЕР_1 є дорогою загального користування.

Суд вважає, що ОСОБА_11, при обладнанні своєї садиби, порушивши межи своїх земельних ділянок, встановлені договором купівлі-продажу земельних ділянок, безпідставно забрав собі до подвір'я землю, яка належить Зеленоярській сільській раді, перекривши існуючий до отримання ним права власності на квартиру та земельну ділянку прохід до дороги по АДРЕСА_1, построївши паркан на землі, що належить Зеленоярській сільській раді на межі з земельною ділянкою ОСОБА_6 та поставивши ворота на вході з АДРЕСА_1 на територію багатоквартирного будинку НОМЕР_1, чим, за відсутності інших доріг загального користування,. в порушення ст. 40 ЗК України, позбавив ОСОБА_4 виходу з її квартири на дорогу загального користування по АДРЕСА_1.

Окрім того фактично, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 квартира ОСОБА_4 була позбавлена юридичної адреси АДРЕСА_1,адже вихід на АДРЕСА_1 із квартири НОМЕР_2 перекритий парканом та воротами.

Також, суд вважає, що перекриття проходу до земельної ділянки та об'єктів нерухомості, що належать позивачці, з боку дороги загального користування по АДРЕСА_1 і відсутність у всіх співвласників будинку ключів від воріт та огорожі, становить пожежну небезпеку для всіх співвласників будинку АДРЕСА_1, при тому що саме з АДРЕСА_1 існує можливість в екстреному випадку під»їзду до будинку та господарчих споруд для виконання необхідних протипожежних заходів.

З цих же підстав суд вважає, що не підлягає задоволенню уточнені вимоги позивачки щодо судової заборони користування цим проходом для в'їзду та проїзду та знаходження на ньому транспортних засобів.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в результаті самозахвату ОСОБА_5 та включення ним до своєї садиби земельної ділянки Зеленоярської сільської ради,шляхом перекриття проходу від квартири НОМЕР_7 будинку НОМЕР_1 до АДРЕСА_1, було порушений охоронюваний законом інтерес позивачки щодо можливості безперешкодного користування належною їй земельною ділянкою, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, користуватись належним чином належною їй квартирою та надвірними спорудами, а також здійснювати інші права, що випливають з володіння будинком та земельною ділянкою, а тому зазначені перешкоди підлягають усуненню.

Суд не приймає доводи сторони відповідача про те що діями відповідача не були порушені права позивачки тому що вона не є суміжним землевласником з ОСОБА_5, її земельна ділянка знаходиться за земельною ділянкою третьої особи ОСОБА_6, а суміжні землевласники Зеленоярська сільська рада та ОСОБА_8 не мають претензій щодо встановлених ОСОБА_5 твердих меж своєї земельної ділянки та відгородження своєї садиби від інших землевласників і співвласників будинку. При цьому суд виходить із тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» Конституційного Суду України, в рішенні у справі N 1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), в п. 1 якого суд зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд також не приймає доводи відповідача щодо існування інших під'їзних шляхів до земельної ділянки позивачки, тому що всі зазначені варіанти під»їзду до земельної ділянки позивачки , вивчені експертом в ході експертного дослідження потребують обладнання проїзду із обов'язковим збільшенням ширини проїзду до 3,5 метрів , що свідчить про те що із їх технічних характеристик вони не є дорогами тому що не відповідають державним будівельним нормам України, встановленим відповідно до ДБН 360-92*.

Визначаючи спосіб поновлення порушеного права, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про знесення встановлених воріт, тому що, як встановлено судом, ворота були зведені ще в 2007 році за згодою всіх співвласників та за згодою співвласників були переобладнані в 2012 році. Але ж підлягають задоволенню вимоги про знесення паркану на межу землекористування ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але лише в частині що перекриває прохід по земельній ділянці Зеленоярської сільської ради від АДРЕСА_1 вздовж квартири НОМЕР_3 що належить ОСОБА_13 до квартири НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 в будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Таким чином, суд вважає, що перешкоди в користуванні позивачкою земельною ділянкою можуть бути усунуті шляхом відновлення порядку користування земельною ділянкою, який існував до 18.07.2011 року (до отримання ОСОБА_13 права власності на квартиру), шляхом зобов'язання ОСОБА_13 не чинити перешкод землевласнику ОСОБА_4 для її проходу на її земельну ділянку через земельну ділянку що належить Зеленоярській сільській раді з боку АДРЕСА_1 вздовж квартири НОМЕР_3 до квартири АДРЕСА_1 та знести самовільно збудований паркан на межі землекористування ОСОБА_13 з ОСОБА_6 , в межах, що перекриває прохід по земельній ділянці Зеленоярської сільської ради від АДРЕСА_1 вздовж квартири НОМЕР_3 що належить ОСОБА_13 до квартири НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 в будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

В решті позову слід відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 50% суд вважає, що судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідача на користь позивача, який сплатив судовий збір при зверненні з позовом та при збільшенні позовних вимог в сумі 487,20 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме стягненню підлягає 243.60 грн.

Керуючись ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Зеленоярська сільська рада Володарського району Донецької області, ОСОБА_6, Відділ Держземагенста у Володарському районі Донецької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та забороні використання земельної ділянки для в»їзду та проїзду задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 належною їй на праві власності земельною ділянкою для обслуговування квартири АДРЕСА_1 з боку власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_13, відновивши порядок користування, який існував до 18.07.2011 року ,шляхом зобов'язання ОСОБА_13 не чинити перешкод землевласнику ОСОБА_4 для її проходу на її земельну ділянку через земельну ділянку що належить Зеленоярській сільській раді з боку АДРЕСА_1 вздовж квартири НОМЕР_3 до квартири АДРЕСА_1 та знести самовільно збудований паркан на межі землекористування ОСОБА_13 з ОСОБА_6, в межах, що перекривають прохід по земельній ділянці Зеленоярської сільської ради від АДРЕСА_1 вздовж квартири НОМЕР_3 що належить ОСОБА_13 до квартири НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_3

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Повний текст рішення виготовлений 23.09.2015 року .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області м. Маріуполя через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Доценко