Номер провадження 2/754/3944/15
Справа № 754/8771/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря Гуренко А.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про стягнення збитків, завдання внаслідок неповернення грошових внесків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення збитків, завдання внаслідок неповернення грошових внесків.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.06.2015р. відкрито провадження по справі та призначена справа до розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «ПриватБанк» подав клопотання про передачу справи до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ у зв'язку з тим, що така послуга як банківський вклад не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів», а юридична адреса відповідача ПАТ «ПриватБанк»: м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, що не відноситься до підсудності Деснянського районну м.Києва.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти направлення справи до суду за місцем юридичної адреси відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Згідно ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом від 22 вересня 2011 р. № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Від правильного вирішення цього питання залежить не тільки підсудність справ, а й застосування положень ч. 3 ст. 22 Закону № 1023-XII щодо звільнення споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, від сплати судового збору. Крім того, Закон № 1023-XII містить у собі значно більше гарантій прав споживачів під час отримання послуг порівняно з ЦК та іншими спеціальними законами.

Ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів відповідно до депозитних вкладів фізичної особи, і судом вирішене питання при відкритті провадження про додержання вимог статей 119-120 ЦПК України та враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання про передачу справи до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України "Про захист прав споживачів", ст. 109-116 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «ПриватБанк» про передачу справи за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровськ - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Бабко