Справа № 200/6850/14ц
Провадження №2/200/620/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину та угоди про розподіл спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

29.04.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, відповідно якої просив визнати за ним право власності на 3/4 частини домоволодіння №1 по вул.Магнітогорська в м. Дніпропетровську в порядку спадкування та законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 24 травня 2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.05.2013 року він звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, який помер 24.05.2013 року. Іншим спадкоємцем після смерті батька є його мати ОСОБА_4, яка 31.05.2013 року відмовилася від одержання спадкового майна на його користь. 04.02.2014 року постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул.Магнітогорська, буд.1, у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Заявою про прийняття спадщини від 19.06.2012 року ОСОБА_3 прийняв спадщину своєї померлої 30.05.2012 року матері ОСОБА_5, якій на підставі заповіту та угоди про розподіл спадкового майна належало усе спірне домоволодіння.

13.08.1997 року бабуся ОСОБА_5 склала заповіт на користь своїх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відповідно якого заповіла своє майно останнім в рівних частках.

Дядько позивача ОСОБА_6 помер у 2011 році, раніше заповідача ОСОБА_7, тобто спадщину після її смерті не приймав.

В порядку ст.1266 ЦК України право на спадщину перейшло до його доньки ОСОБА_2

Позивач вважає, що має право на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який успадкував цю частку за заповітом бабусі, та на ? частину в порядку спадкування за законом на не успадковану ОСОБА_6 спадщину, а всього на ? частини вказаного домоволодіння.

Відповідач ОСОБА_2 з такими позовними вимогами не погодилась та звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, неодноразово уточнивши яку, просила:

встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6, який помер 08.02.2011 року, після батька, ОСОБА_8, померлого 26.11.1996 року;

визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.1997 року, видане державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_8, померлого 26.11.1996 в частині визнання за нею права власності на 1/12 частину житлового будинку.

визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.1997 року видане державним нотаріусом Сьомої Днінропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 смерті його батька, ОСОБА_8, померлого 26.11.1996 року, в частині визнання за ним права власності на 1/12 частину житлового будинку;

визнати частково недійсною угоду про розподіл спадкового майна від 13.08.1997 року, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в частині визнання за ОСОБА_5 прана власності на 1/6 частину житлового будинку;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового буднику №1 по вулиці Магнітогорській у Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після батька, ОСОБА_6, померлого 08.02.2011 року;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/24 частини житлового будинку №1 по вулиці Магнітогорській у ж Дніпропетровську, в порядку спадкування за правом представлення після бабусі ОСОБА_5, померлої 30.05.2012 року;

визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини земельної ділянки від 19.09.2014 року, видане державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 після смерті його батька, ОСОБА_3, померлого 24.05.2013 року, загальною площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:141:0004, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у місті Дніпропетровську по вулиці Магнітогорській буд.1 в частині визнання за ним права власності на 1/8 частину земельної ділянки;

визнати за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) право власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлого 08.02.2011 року;

визнати за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) право власності на 5/24 частини земельної ділянки в порядку спадкування за правом представлення після бабусі ОСОБА_5, померлої 30.05.2012 року;

усунути ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) перешкоди в користуванні житловим будинком № 1 по вулиці Магнітогорській у місті Дніпропетровську, шляхом забезпечення вільного доступу до зазначеного житлового будинку та заборони ОСОБА_1 чинити перешкоди в користуванні зазначеним житловим будинком.

Свої вимоги обґрунтовує наступним чином.

Під час судового засідання 14.10.2014 року ОСОБА_2 довідалася про те, що ОСОБА_1 19.09.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/4 частини земельної ділянки по вулиці Магнітогорській, у місті Дніпропетровську загальною площею 0,0514 га., призначеною для обслуговування житлового будинку.

26.11.1996 року помер її дідусь, ОСОБА_8, якому на підставі договору забудови, посвідченого в Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі від 02.11.1959 року належала ? частина житлового будинку по вулиці Магнітогорській, 1, решта належала його дружині, бабусі позивача ОСОБА_9.

Житловий будинок складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 71,6 кв.м. та житловою 43,5 кв.м.: приміщення 1 - коридору площею 4,3 кв.м., приміщення II - кладової площею 1,0 кв.м., приміщення 1 - коридору площею 6,7 кв.м., приміщення 2 - коридору площею 5,6 кв.м., приміщення 3 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., приміщення 4 - житлового приміщення площею 17,6 кв.м., приміщення 5 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., приміщення 6 - житлового приміщення площею 7,3 кв.м., приміщення 7 - кухні площею 7,6 кв.м., приміщення 8 - санвузлу площею 2,9 кв.м.

За життя дідусь заповіт не складав, а тому відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) його спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_5, де кожному належить по 1/6 частині житлового будинку.

Її батько ОСОБА_6 з народження проживав в цьому житловому будинку, після смерті діда почав дбати за технічним станом житла, допомагав матері утримувати його, робив в ньому ремонт. Після смерті ОСОБА_8, її батько ОСОБА_6 дві неділі мешкав у будинку, тому фактично спадщину прийняв.

13.08.1997 року без відома ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, де кожному належить по 1/4 частині від 1/2 житлового будинку, що належав дідусю та уклали між собою Угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої весь житловий будинок перейшов до бабусі ОСОБА_5

Оскільки її батько ОСОБА_6 спадщину після свого батька належним чином прийняв, то вищезазначені свідоцтва про право на спадщину за законом та угода про розподіл спадкового майна були видані з грубим порушенням спадкових прав ОСОБА_6, який мав право на 1/6 частину домоволодіння.

Тобто, предметом спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 є не в цілому житловий будинок, а тільки 5/6 частин житлового будинку.

13.08.1997 року бабуся ОСОБА_5 склала заповіт та заповіла все належне їй майно в рівних частинах своїм синам - ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Вважає, що згідно цього заповіту успадковується 5/6 часток вищезазначеного житлового будинку, а саме: 5/12 частин отримує її дядько ОСОБА_3 та 5/12 частин отримав би її батько ОСОБА_10, якби не помер раніше 08.02.2011 року.

30.05.2012 року померла бабуся ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, на яку вона має право відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України.

Вважає, що має право на 1/6 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_6, який в свою чергу зазначену частку домоволодіння прийняв в спадщину після смерті дідуся ОСОБА_8, померлого 26.11.1996 року та на визнання за нею в порядку спадкування за правом представлення після бабусі ОСОБА_5 на ту частку, яку міг би отримати в спадок батько ОСОБА_6, якби був живий на час відкриття спадщини. Враховуючи наявність іншого спадкоємця, її дядька ОСОБА_6, частки діляться між братами порівну: 5/12: 1/2 =5/24.

Отже, вона має право на спадкування 9/24 частин домоволодіння та земельної ділянки.

Тому свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частини земельної ділянки, яке 19.09.2014 року отримав ОСОБА_3, підлягає визнанню частково недійсним в частині, що перевищує частка відповідача в праві власності на домоволодіння.

Строк позовної давності вона не пропустила, оскільки довідалася про існування свідоцтва та угоди від дядька тільки в середині серпня 2011 року, минуло півроку після смерті її батька та виявилося, що їй та її матері спадкувати нічого.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували.

Відповідач та представник відповідача зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, їх належність та допустимість, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.11.1996 року помер ОСОБА_8 (свідоцтво І-КИ №108663), синами якого були ОСОБА_6 (свідоцтво ЯТ №025428) та ОСОБА_3 (свідоцтво серії УК №027739).

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли ОСОБА_5, дружина спадкодавця, та ОСОБА_3, син спадкодавця, які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.1997 року, оскільки фактично вступили у володіння спадщиною, проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с.270/

В той же день, 13.08.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено угоду про розподіл спадкового майна, на умовах якої до ОСОБА_5 перейшло право власності на буд.1 по вул.Магнітогорській в м.Дніпропетровську в цілому, а ОСОБА_3 право власності на автомобіль ЗАЗ 968 М, д/н В0216 ДП.

13.08.1997 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, за яким заповіла усе своє майно в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_6

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Даний заповіт за наданими сторонами доказами та встановленими в судовому засіданні фактами не скасований, сторонами не оспорюється.

13.08.1997 року ОСОБА_6 при видачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 склав на імя нотаріуса заяву, відповідно якої засвідчив факт пропуску строку для прийняття спадщини, відсутність наміру поновлювати його в судового порядку. За даною заявою ОСОБА_6 проживав за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м Фрунзенський, 2 кв.159.

Відтак, суд доходить висновку про обізнаність ОСОБА_6 щодо розподілу спадкового майна між його матірю ОСОБА_5 та братом ОСОБА_3, який по день своєї смерті 08.02.2011 року (свідоцтво серії 1-КИ №391161) жодних дій, спрямованих на набуття права власності на спірний будинок, не вчиняв, та як власне зазначила у зустрічному позові ОСОБА_2, був згоден із заповітом бабусі ОСОБА_5 щодо поділу будинку в рівних частках між ним та братом ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає спростованими твердження позивача ОСОБА_12 щодо поважності пропуску строку позовної давності з підстави необізнаності про існування свідоцтва про право на спадщину за законом та угоди про розподіл спадкового майна, оскільки її батько ОСОБА_6 був присутній при їх видачі нотаріусом, висловлював свою згоду з таким розподілом спадщини, про що позивачем і зазначено.

Разом з цим, оскільки ОСОБА_6 спадщину після смерті батька не приймав, суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та угоди частково недійсними за відсутністю порушеного права позивача, а не за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДОР від 13.12.2013 року №14695, право власності на буд.1 по вул.Магнітогорській в м.Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_5 з 10.12.1997 року.

30.05.2012 року померла ОСОБА_5 (свідоцтво серії І-КИ №453328), після смерті якої відкрилась спадщина на спірний будинок 1 по вул.Магнітогорській в м.Дніпропетровську.

19.06.2012 з заявою про прийняття спадщини за заповітом та законом після смерті матері звернувся ОСОБА_3 /а.с.13/

06.07.2012 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась онука померлої - ОСОБА_2, яка засвідчила, що інших спадкоємців за законом окрім неї немає.

Крім цього, 15.11.2012 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась ОСОБА_13, дружина померлого 08.02.2011 року ОСОБА_6

Проте, дана заява ОСОБА_13, як особи, яка не є спадкоємцем за заповітом, не є спадкоємцем за законом за правом представлення або в порядку стст.1261-1265 ЦК України, не є підставою прийняття нею спадщини ОСОБА_5, з якою у родинному звязку вона не знаходиться.

Відтак, спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої 30.05.2012 року, прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України.

Заповітом ОСОБА_5 від 13.08.1997 року охоплено усю спадщину, оскільки заповідано усе належне майно на день смерті, під призначення спадкоємця ОСОБА_5 не здійснювалось, отже відповідач ОСОБА_2 не є спадкоємцем за заповітом, оскільки спадкування за правом представлення здійснюється у випадку спадкування за законом.

Отже, ? частина житлового будинку, що залишилась неприйнятою померлим ОСОБА_6 успадковується спадкоємцями ОСОБА_5 на загальних підставах в рівних частках за законом: онукою ОСОБА_2 за правом представлення батька ОСОБА_6 та ОСОБА_3, який помер 24.05.2013 року.

31.05.2013 року позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину, після смерті батька ОСОБА_3, подавши нотаріусу 31.05.2013 року відповідну заяву.

У відповідності до вимог ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 успадкував ? частини спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, отже його позовні вимоги відповідають нормам закону, доведені встановленими фактичними обставинами справи та підлягають до задоволення.

Вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 та на 5/24 частин будинку в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 задоволенні бути не можуть, оскільки встановлено, що остання спадкує ? частину спірного домоволодіння, в тому числі і земельної ділянки.

Крім цього, за наведених обставин не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини земельної ділянки від 19.09.2014 року, оскільки частка, успадкована ОСОБА_1 визначена вірно.

Вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком задоволені бути не можуть, оскільки належними доказами не доводиться факт чинення перешкод, окрім того, право власності на нерухоме майно, а отже право на його захист, виникає після проведення відповідної державної реєстрації такого права, тобто дані вимоги заявлені передчасно.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, при повному задоволенні позову ОСОБА_1 та частковому задоволенню позову ОСОБА_2, належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1069,58 грн. (вартість усього домоволодіння 142610 грн., 1%=1426,10 грн., позовні вимоги стосуються ? частин майна), та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 356,53 грн. (1% від вартості ? частини спірного домоволодіння), та при взаємозарахуванню цих вимог, остаточно, належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 713,05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини домоволодіння №1 по вул.Магнітогорська в м. Дніпропетровську, що складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 71,6 кв.м. та житловою 43,5 кв.м., а саме: поз.1 - коридору площею 4,3 кв.м., поз.II - кладової площею 1,0 кв.м., поз.1 - коридору площею 6,7 кв.м., поз. 2 - коридору площею 5,6 кв.м., поз.3 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., поз. 4 - житлового приміщення площею 17,6 кв.м., поз.5 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., поз.6 - житлового приміщення площею 7,3 кв.м., поз.7 - кухні площею 7,6 кв.м., поз. 8 - санвузлу площею 2,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 24 травня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 713,05 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину домоволодіння №1 по вул.Магнітогорська в м. Дніпропетровську, що складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 71,6 кв.м. та житловою 43,5 кв.м., а саме: поз.1 - коридору площею 4,3 кв.м., поз.II - кладової площею 1,0 кв.м., поз.1 - коридору площею 6,7 кв.м., поз. 2 - коридору площею 5,6 кв.м., поз.3 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., поз. 4 - житлового приміщення площею 17,6 кв.м., поз.5 - житлового приміщення площею 9,3 кв.м., поз.6 - житлового приміщення площею 7,3 кв.м., поз.7 - кухні площею 7,6 кв.м., поз. 8 - санвузлу площею 2,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_5, померлої 30 травня 2012 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину та угоди про розподіл спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні при оголошенні рішення мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.В.Шевцова