Провадження № 22-ц/773/189/15 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Стрільчука В.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Обласного Фонду - Козак Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі - Обласний Фонд), ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поруки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Обласного Фонду, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поруки у даній справі відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 з 27.01.1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № 426853 від 27 січня 1990 року (а. с. 3).

16.04.2009 року між ОСОБА_2, ОСОБА_7 та Обласним Фондом укладеного договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2, ОСОБА_7 поручилися перед Обласним Фондом за належне виконання ОСОБА_8 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором (а. с. 4, 37, 38).

Свої позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що про укладення оспорюваного договору поруки їй нічого не було відомо, а тому при його укладенні були порушені вимоги ст. 65 Сімейного кодексу (далі - СК) України відповідно до яких в разі розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, слід отримати згоду на це іншого подружжя.

Однак, такі твердження позивача не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю.

Посилання апелянта на ту обставину, що при укладені договору поруки були порушені її права, а тому такий договір є недійсним не заслуговує на увагу, оскільки договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Також статтею 73 СК України передбачено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути покладено лише на його особисте майно і на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Крім того, відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. У разі якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності, суд на підставі статей 358, 361 та 362 ЦК відповідно до частини другої статті 35 ЦПК залучає до участі у справі про визнання такого правочину недійсним усіх співвласників.

Виходячи з проведеного аналізу правових норм, про те, що договір поруки є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, у позивача ОСОБА_6, яка не була стороною оспорюваного договору, відсутнє право на його оскарження.

Виходячи з викладеного, давши правильну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що при укладенні договору поруки були порушені норми Закону, які є підставою для визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: