АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації

про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та коштів,

встановила:

у червні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000грн. щомісячно та додаткових витрат на розвиток творчих здібностей дитини та її лікування у сумі 500грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що відповідач є батьком її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, однак з 2007р. вони разом не проживають, грошового утримання відповідач на дитину не дає, сином не цікавиться, не займається його вихованням, не турбується про нього.

Рішенням суду від 10 грудня 2013р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4 у сумі 1000грн. щомісячно, в іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Апелянт посилається на незаконність рішення суду в цій частині, так як суд першої інстанції не взяв до уваги надані докази про те, що відповідач тривалий час не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться дитиною.

Апелянта та її представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.3-4 т.2), у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення засідання не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка просила відхилити апеляційну скаргу, пояснення представника Служби у справах дітей

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/7/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Саадулаєв А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, вивчивши матеріали справи та

обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи

- 2 -

з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на сина, суд першої інстанції виходив з того, що батько повинен утримувати свого малолітнього сина, а також врахував його матеріальний стан та перебування на його утриманні інших осіб.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач бажає приймати участь у вихованні сина, надавав матеріальну допомогу на його утримання, тому заявлені позовні вимоги є передчасними.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Позивачкою не було надано суду першої інстанції переконливих доказів того, що відповідач саме ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та не було спростовано доводів відповідача про неможливість його спілкування з дитиною із-за поведінки самої позивача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів також враховує, що рішенням

- 3 -

Обухівського районного суду м. Києва від 6 лютого 2015р. з актового запису про народження ОСОБА_3 виключені відомості про те, що ОСОБА_2 є його батьком, тому у даному випадку задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав стосовно цієї дитини є неможливим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: