Справа № 161/7297/14-ц Провадження № 22-ц/773/153/15 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Категорія: 27 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Овсієнка А.А., Веремчук Л.М.

при секретарі -Кирилюку О.О.

з участю:

представника позивача Людви О.В.

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості.

28 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав 15120, 00 доларів США строком до 23 липня 2010 року. В подальшому, Договором про внесення змін і доповнень до кредитного договору та додатковою угодою у кредитний договір внесено зміни. 16 жовтня 2009 року між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 несе солідарну з ОСОБА_4 відповідальність перед банком за невиконання ОСОБА_4 умов Договору усім належним їй майном та грошовими коштами.

02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором до боржника у зв'язку з укладенням договору факторингу. У зв'язку із цим, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 14 667, 15 доларів США, що еквівалентно 164 858, 72 грн. та відшкодувати понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року позов задоволено в повному об'ємі.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0201/1207/87-544 від 28 грудня 2007 року в розмірі 14 667 доларів США, що по курсу НБУ станом на 30.04.2014 року становить 164 858 грн. 72 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, відповідно до статтей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0201/1207/87-544, згідно з умовами якого відповідач отримав 15 120 доларів США на строк до 23 липня 2010 року (згідно умов договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору строк повернення кредиту визначено по 28 грудня 2013 року включно) (а.с. 5-8, 10-17).

В забезпечення вимог за кредитним договором 16 жовтня 2009 року року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 0201/1207/87-544-Р-1, згідно з умовами якого остання несе солідарну відповідальність з ОСОБА_4 перед банком за невиконання останнім умов договору усім належним їй майном та грошовими коштами (а.с. 21-22).

02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитним договором до боржника у зв'язку з укладенням договору факторингу (а.с. 34-45).

Згідно з п. 2.1 договору факторингу від 02 лютого 2012 року № 11, клієнт відповідно до умов даного договору відступає Факторові - ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Клієнту - ПАТ «Сведбанк» на підставі документації, а Фактор набуває право на вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 2.3 перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент отримання за актом прийому-передачі реєстру заборгованості боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Складений, підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру заборгованості, за формою, встановленою в Додатку № 2 до цього договору, підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора права вимоги заборгованості. Реєстр заборгованості боржників надається фактору в двох оригіналах, а також в електронному вигляді, за формою, встановленою Додатком № 5 до цього договору. про що сторони підписують акт прийому-передачі, що є Додатком № 6 до цього договору.

На підставі вказаного договору до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору № 0201/120/87-544 від 28 грудня 2007 року в сумі 81 509,88 грн., що складається з: 74 809,40 грн. тіла кредиту; 324, 46 грн. процентів; 6 376, 02 грн. пені.

Також судом встановлено, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим, у нього утворилась відповідна заборгованість.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 16 жовтня 2009 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 158, 86 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Сторони домовились, з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за кредитним договором, позичальник починаючи з 10 листопада 2009 року додатково до суми обов'язкового щомісячного платежу; визначеної п. 3.1.1 кредитного договору, здійснює погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 383 доларів США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця до 10 серпня 2010 року включно.

Таким чином, кінцевий термін повернення простроченої заборгованості в сумі 3 830 доларів США настав 10 серпня 2010 року, а по кожному окремому платежу 10 числа кожного місяця, і з цього моменту Банк дізнався про порушення свого права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України на вказане уваги не звернув, не врахував вищенаведених вимог закону та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному об'ємі.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_4 наполягав на застосуванні строку позовної давності в суді апеляційної інстанції, так як оскаржуване рішення ухвалено при заочному розгляді справи, що позбавило останнього можливості подати таку заяву в суд першої інстанції.

Отже, на момент звернення ТОВ «Вердикт Фінанс» до суду із позовом про стягнення заборгованості на підставі вищевказаного кредитного договору, останнім пропущено строки позовної давності в частині стягнення 3 830 дол. США, що станом на 10.08.2010 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 30 218, 70 грн. (3 830 дол. США х 7, 89 грн.).

З огляду на викладене, з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає до стягнення 44 590, 70 грн. заборгованості за кредитним договором (74 809, 40 грн. - 30 218, 70 грн.).

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 446 грн. витрат за сплату судового збору (а.с. 1)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року у даній справі змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0201/1207/87-544 від 28 грудня 2007 року в розмірі 44 590 (сорок чотири тисячі п'ятсот дев'яносто) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_4. ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» 446 (чотириста сорок шість) грн. судового збору по 223 (двісті двадцять три) грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді