Справа № 443/1047/15 Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/6595/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Куцика І.Б.

з участю позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації, з участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в червні 2015 року звернулася в суд з позовом до відділу освіти Жидачівської райдержадміністрації про визнання незаконним наказу, поновлення на попередній роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 17 жовтня 2012 року працювала на посаді економіста групи технічного нагляду (0,5 ставки) на час заміни основного працівника.

На підставі оскаржуваного наказу № 58-к від 19 травня 2015 року її звільнили із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що під час звільнення не дотримано вимоги ст.ст. 42,43 та 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем не отримана згода профспілкового органу на звільнення, їй не запропоновано іншої рівнозначної посади, а також не враховано, що вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки є вдовою, в неї на утриманні знаходяться дочка та внучка.

Просила визнати незаконним наказ в.о. керівника відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації ОСОБА_5 № 58-к від 19 травня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади економіста (0,5 ставки) групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА», повновити її на посаді економіста (0,5) ставки групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 травня 2015 року по день поновлення на роботі.

Оскаржуваним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним наказ № 58-к від 19 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади економіста групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА.

ОСОБА_2 поновлено на посаді економіста (0,5 ставки) групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА з 20 травня 2015 року.

Стягнуто з відділу освіти Жидачівської РДА на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року по 19 серпня 2015 року в розмірі 1939,20 грн. (без утримання обов»язкових платежів).

Стягнуто з відділу освіти Жидачівської РДА в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив представник відповідача відділу освіти Жидачівської РДА, вважає що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, рішення є необґрунтоване та підлягає скасуванню.

На думку апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що відділом освіти при проведенні скорочення не запропоновано позивачу наявних вакантних посад є безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_2, як і інші працівники, відмовилася ознайомитися під розписку з наказом від 19.03.2015 року № 135 «Про зміни в штатному розпису групи технічного нагляду відділу освіти» і тим самим відмовилася від запропонованих посад.

Крім цього, за період з 19.03.2015 року до моменту звільнення 20.05.2015 року, а також після звільнення від позивача ОСОБА_2 не поступало жодної заяви у відділ освіти про призначення на будь-яку із вакантних посад, передбачених п. 2 наказу від 19.03.2015 року № 135.

Просить рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до змін, які вводилися у групі технічного нагляду відділу освіти з 19.03.2015 року, одночасно із скороченням чисельності штату працівників, введено три посади. Оскільки позивачу ОСОБА_2 не було запропоновано як посаду енергоменеджера, так і посаду провідного спеціаліста по кадровій роботі, які вводилися з 19.03.2015 року, суд першої інстанції прийшов висновку, що при звільненні позивачки порушено вимоги законодавства про працю в частині дотримання порядку звільнення працівника, а відтак поновив ОСОБА_2 на посаді економіста групи технічного нагляду та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 187-к від 17.10.2012 року позивач ОСОБА_2 прийнята на посаду економіста групи технічного нагляду відділу освіти (0,5 ставки) Жидачівської РДА на час заміни основного працівника. Наказом № 16-к від 28.02.2013 року вона переведена з посади економіста групи технічного нагляду з навантаженням 0,5 ставки на час заміни основного працівника ОСОБА_6 на цю ж посаду 0,5 ставки постійно з 01.03.2013 року з навантаженням ставки економіста на час заміни основного працівника (а.с. 6-10).

Наказом начальника відділу освіти Жидачівської РДА № 135-к від 19 березня 2015 року проведено скорочення чисельності штату працівників групи технічного нагляду відділу освіти на 4,5 штатних посад, зокрема: начальника групи - 1 ставка; спеціаліста по охороні праці - 0,5 ставки; економіста - 1 ставка; агента по постачанні - 0,5 ставки; кочегара річного - 1 ставка; спеціаліста по обслуговуванню комп»ютерної техніки - 0,5 ставки.

Одночасно, відповідно до п. 2 вказаного наказу введено у штатний розпис групи технічного нагляду відділу освіти посади: механіка - 1 ставка з 01.08.2015 року; провідного спеціаліста з кадрової роботи - 0,5 ставки з 01.04.2015 року; енергоменеджера - 0,5 ставки з 01.06.2015 року (а.с. 11).

Згідно із п. 3 наказу в.о. керівника відділу освіти Жидачівської РДА № 58-к від 19.05.2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади економіста (0,5 ставки) групи технічного нагляду відділу освіти Жидачівської РДА з 20.05.2015 року згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 12).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

В запереченні на позовну заяву від 03.07.2015 року представник відділу освіти повідомляв, що при звільненні ОСОБА_2 відділ освіти їй жодної посади у письмовому вигляді не пропонував, оскільки на той час позивачка працювала на посаді бухгалтера ДНЗ «Веселка» с. Жирово по сумісництву. В усній формі їй запропоновано 0,25 ставки бухгалтера ДНЗ «Берізка» смт. Нові Стрілища, але вона відмовилася.

В свою чергу, в апеляційній скарзі на рішення представник відповідача зазначає, що позивач ОСОБА_2, як і інші працівники, відмовилася ознайомитися під розписку з наказом від 19.03.2015 року № 135 «Про зміни в штатному розпису групи технічного нагляду відділу освіти» і тим самим відмовилася від запропонованих посад.

Як зазначено вище, одночасно із рішенням про скорочення чисельності штату працівників групи технічного нагляду на 4,5 штатних посад, відповідно до п. 2 наказу № 135 від 19.03.2015 року введено у штатний розпис групи технічного нагляду відділу освіти посади: механіка - 1 ставка з 01.08.2015 року; провідного спеціаліста з кадрової роботи - 0,5 ставки з 01.04.2015 року; енергоменеджера - 0,5 ставки з 01.06.2015 року.

Представником відповідача надано копію акту від 20.03.2015 року, складеного комісією з працівників відділу освіти, про те, що ОСОБА_2 відмовилася від підпису з наказом № 135 від 19.03.2015 року, з яким її ознайомлено (а.с. 51).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачу ОСОБА_2 у строки, встановлені 49-2 КЗпП України, було запропоновано інші вакантні посади, при цьому, що такі, на час попередження її про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці були наявні, що підтверджується зазначеним вище наказом № 135 від 19.03.2015 року, а також наказом № 30-к від 19.03.2015 року, згідно із яким призначено ОСОБА_3, методиста Жидачівського районного методичного кабінету, на посаду провідного спеціаліста по кадровій роботі з 01.04.2015 року по сумісництву.

Покликання представників відповідача на те, що ознайомлення із наказом № 135 від 19.03.2015 року свідчить про те, що позивач відмовилася від запропонованих посад, які передбачені у п. 2 наказу, є безпідставним, оскільки як в наказі № 135 від 19.03.2015 року, так і в акті від 20.03.2015 року не має інформації про те, що ОСОБА_2 були запропоновані посади провідного спеціаліста з кадрової роботи або енергоменеджера, які вводилися у штатний розпис групи технічного нагляду одночасно із скороченням чисельності інших посад, при цьому за фаховим рівнем позивач мала право займати вказані посади.

Таким чином, звільнення позивача ОСОБА_2 проведено з порушенням порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, а відтак рішення суду про визнання незаконним наказу про звільнення позивача та поновлення її на посаді економіста 0,5 ставки групи технічного нагляду є законним, підстави для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, відсутні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України, не перевіряється.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділу освіти Жидачівської районної державної адміністрації - відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин