справа № 278/1998/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2015 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,
17 грудня 2012 року між позивачем та ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення (а.с.9-14). Як вказує представник позивача, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна позивач дізнався, що 6 серпня 2010 року відповідачем 2 в рамках виконавчого провадження АА № 574958 було винесено постанову про арешт майна, що належить відповідачу 1 в тому числі і на вищевказану земельну ділянку (а.с.32-46). У відповідача 1 перед позивачем існує заборгованість,а станом на 9 жовтня 2014 року складає 565 356,89 гривень (а.с.47) Отже, представник позивача вказує, що факт існування постанови про арешт вищевказаного і належного відповідачу 1 майна порушує права позивача як іпотекодержателя. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави(ч. 1 ст. 589 ЦК України). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України.) У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (речення 1 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). Враховуючи вищевикладене, дослідив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даної позовної заяви виходячи з наступного. Судом встановлено, що права позивача, як іпотекодержателя, який, в свою чергу, має пріоритет прав на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок саме предмета іпотеки, порушені. Також, факт існування арешту вищеназваного нерухомого майна унеможливлює його реалізацію, а тому право позивача підлягає захисту та, відповідно, заява підлягає до задоволення. Окрім цього, оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів у дольовому порядку на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, які складаються із судового збору в розмірі 243,60 гривні. Отже до стягнення з відповідачів підлягає по 121,80 гривні з кожного. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", ст. ст. 589-590 ЦК України, ст. 88, ст. ст. 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити.
Стягнути з відповідачів у дольовому порядку на росить позивача судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 243,60 гривні, тобто по 121,80 гривні з кожного з відповідачів.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

суддя Є.О. Грубіян