Справа № 369/1872/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4250/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 23.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Воробйової Н.С., Приходька К.П.

при секретарі Ромашині І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Києво-Святошинської РДА, приватний нотаріус ОСОБА_4 про розірвання договору про участь батька у додаткових витратах на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки за договором ,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач предявив в суді названий позов посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання їх дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначене судове рішення позивач виконує щомісяця в добровільному порядку, про що свідчать надані до позову копії квитанцій.

16 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2, було укладено договір про участь батька у додаткових витратах на дитину, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі вчинення нотаріальних дій за номером 1582.

Відповідно до умов зазначеного Договору позивач взяв на себе зобовязання, відповідно до пункту 1 Договору, надавати ОСОБА_6 на розвиток здібностей сина щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця додатково 10 000,00 гривень до досягнення сином повноліття.

На належне виконання умов Договору, позивачем щомісяця перераховувалися на розвиток особливих здібностей дитини грошові кошти. шляхом перерахування їх на банківський рахунок відповідача, відкритий в ПАТ Сбербанк Росії, МФО 320627 і визначений самим відповідачем.

Позивач неодноразово намагався зясувати у відповідача, які особливі здібності дитини нею розвиваються та надати відповідні докази на підтвердження розвитку таких здібностей.

Позивачем було зясовано, що фактично без узгодження із ним, відповідач віддала дитину на навчання в початкову школу при приватному учбовому закладі І-ІІІ ступеня Олександрійська гімназія, що знаходиться у місті Києві, на умовах повного дня з 9-00 до 19-00 години. При цьому зазначена приватна школа не є спеціалізованою школою з поглибленим вивченням будь-яких дисциплін, не є вона і спортивною школою, яка б могла на професійному рівні розвинути у дитини особливі здібності.

Беручи до уваги грошову участь позивача саме у розвитку особливих здібностей дитини, малось на меті, що син буде навчатись у спеціалізованій школі, додатково син буде отримувати освітні послуги з професійного рівня володіння іноземною мовою, а також професійно займатись спортом, укріплювати свою фізичну форму та здоровя.

Витрати, повязані тільки з навчанням сина в приватному учбовому закладі на умовах повного дня, не відносяться до додаткових витрат, які викликані особливими здібностями дитини та особливими обставинами і як наслідок повинні забезпечуватися додатково.

У додаткових витратах, які понесені при звичайному способі життя, при цьому не викликані особливими обставинами участь другого з батьків не є обовязковою.

Беручи до уваги, що відповідач не розвиває особливі здібності дитини, повязані з обставинами, остання не виконує умови договору, а тому такий договір підлягає розірванню.

Тому позивач просив розірвати Договір про участь батька у додаткових витратах на дитину, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 16 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за номером 1582.

Не погоджуючись з первісним позовом, ОСОБА_2 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки за договором.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що п. 1 договору передбачає, що розмір додаткових витрат 10 000 грн. на місяць, що є еквівалентом 1 220 доларів США, за встановленим сторонами курсом 1 (один) долар США = 8,1968 грн. до досягнення, сином повноліття, який відповідач зобовязався сплачувати на її рахунок, зазначений у Договорі, не пізніше 10-го числа кожного місяця, починаючи з серпня 2015 року.

Окремо сторони передбачили що у разі девальвації національної грошової одиниці України, батько зобовязується сплачувати розмір додаткових витрат на дитину (утримання) у національній грошовій одиниці України, яки не може бути меншим ніж 1 220 доларів США.

Відповідач має достатній майновий стан для виконання взятого на себе зобовязання.

Починаючи з 10.02.2014 р. ОСОБА_3 перестав виконувати у повному обсязі взяті на себе за Договором грошові зобовязання та створив заборгованість, що підтверджується розрахунком та банківськими документами.

Станом на 12.03.2015 р. розмір невиконаних (прострочених) зобовязань за Договором з боку ОСОБА_3 становить 100 705,88 грн.

П. 8 Договору сторони встановили розмір процентів за прострочення грошового зобовязання що становить 1 % від суми зазначеної в п. 1 цього договору за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 нарахувала неустойку, яка становить 191 485,03 грн.

Загальна сума, яку просила стягнути ОСОБА_2 з ОСОБА_3 становить 292 190,91 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

Сторони оскаржили рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Ю не погоджується із висновком суду в тій частині, що вона не надала належних і допустимих доказів щодо існування девальвації національної валюти. Відповідач зазначає, що в матеріалах справи є доказ довідка Київського відділення № 39 ПАТ «ОСОБА_7 Сбербанку Рсії» від 16.03.2015 року про курс НБУ за один Долар США, з якої вбачається , що курс гривні відносно долара США знижувався, тобто відбувалась девальвація гривні.

Просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та задовольнити зустрічний позов.

ОСОБА_3 в доводах апеляційної скарги посилається на те, що не погоджується із висновком суду про відсутність істотного порушення умов спірного договору зі сторони відповідача, і, відповідно, відсутність підстав для розірвання договору, передбачені ст. 651 ЦК України. Вважає, що цей висновок зроблено без з»ясування всіх обставин справи і належної оцінки доказів.

Суд не звернув уваги на те, що відповідач на надала доказів на підтвердження виникнення додаткових витрат на дитину пов»язаних з розвитком її здібностей в початковій школі ТОВ «Учбовий комплекс «Олександрійська гімназія».

Також на думку ОСОБА_3 суд прийшов до помилкового висновку про те, що договір є змішаним, оскільки містить в собі елементи різних договорів, не взявши до уваги, що додаткові витрати на дитину, передбачені ст. 185 СК України, відповідно до якої укладений договір, не є додатковим стягненням коштів на утримання дитину на відміну від аліментів. ОСОБА_3 наголошує на тому, що в судовому засіданні було доведено порушення ОСОБА_2 умов спірного договору, а тому були підстави для задоволення його позову.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову просить залишити рішення суду без змін.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2013 року по цивільній справі № 369/5486/13-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 червня 2013 року.

16 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено Договір про участь батька у додаткових витратах на дитину, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України домовились про участь батька у додаткових витратах на дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановили розмір додаткових витрат 10 000 грн. на місяць, що є еквівалентом 1 220 доларів США, за встановленим сторонами курсом 1 (один) долар США = 8,1968 грн. до досягнення, сином повноліття.

У разі девальвації національної грошової одиниці України, батько зобовязується сплачувати розмір додаткових витрат на дитину (утримання) у національній грошовій одиниці України, яки не може бути меншим ніж 1 220 доларів США.

П. 2 договору визначає що ОСОБА_6, зобовязується отримувати перераховані кошти на утримання дитини та використовувати їх виключно в інтересах дитини.

П. 3 договору передбачає що ОСОБА_3 зобовязується брати участь у додаткових витратах на дитину, які визвані розвитком здібностей дитини за взаємним погодженням між сторонами розміру цих витрат.

19 травня 2014 року між ТОВ Навчальний комплекс «Олександрійська гімназія» та ОСОБА_6 укладено договір № 76-А-14 про платне навчання дитини ОСОБА_3.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.01.2015 р. між ТОВ Навчальний комплекс «Олександрійська гімназія» та ОСОБА_6 до договору № 76-А-14 від 19.05.2014 р. визначено вартість навчання за один навчальний рік в розмірі 11 700 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 2 договору ОСОБА_6, зобовязується отримувати перераховані кошти на утримання дитини та використовувати їх виключно в інтересах дитини. В умовах договору відсутнє будь-яке посилання на те що отримувані кошти від ОСОБА_3 мають бути використані нею тільки на додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами.

Пунктом 1 договору, також передбачено, що батько бере участь у додаткових витратах на дитину, без конкретизації із чого складаються дані додаткові витрати.

В той же час, пунктом 3 сторони погодили, що ОСОБА_3 зобовязується брати участь у додаткових витратах на дитину, які визвані розвитком здібностей дитини за взаємним погодженням між сторонами розміру цих витрат.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що даний договір про участь батька у додаткових витратах на дитину з визначеним конкретним, фіксованим розміром даних додаткових витрат у розмірі 10 000 грн. (п. 1 договору), не пов'язаний із врегулюванням відносин між сторонами що виникають із додаткових витрат на дитину що викликані особливими обставинами, розмір яких визначається сторонами за взаємним погодженням (п. 3 договору).

Позивачем за первісним позовом не надано суду доказів, щодо істотного порушення умов спірного договору зі сторони ОСОБА_2

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_3

Дійсно, умовами укладеного між сторонами договору чітко не визначено участь у яких додаткових витратах на дитину зобов»язувався взяти на себе позивач.

Так в п.1 Договору сторони оговорили, що договір укладається відповідно до ст. 185 СК України.

Стаття 185 СК встановлює, що той з батьків, з кого присудженого стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо)

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично та постійно.

Вказана норма залишає на розсуд батьків визначення того, що є особливими обставинами, які можуть потягнути за собою додаткові витрати батьків. Це і розвиток здібностей дитини, її хвороба каліцтво тощо.

Сторони в п.1 не визначили, які додаткові витрати будуть фінансуватися позивачем. Разом із тим, сторони домовились в п.1 що батько ОСОБА_3 буде щомісячно сплачувати матері дитини ОСОБА_6 визначену у договорі суму у розмірі 10000 грн., що є еквівалентом 1220 доларів США.

Пунктом 3 договору передбачено, що позивач зобов»язувався брати участь у додаткових витратах на дитину, які визвані розвитком здібностей дитини за взаємним погодженням цих витрат.

Тобто, як вбачається із загального аналізу п.1 та п. 3 Договору, позивач у п.3 взяв на себе додатковий обов»язок брати участь у додаткових витратах на дитину, але ці витрати мали бути додатково погоджені сторонами. Такий висновок судова колегія робить на тій підставі, що в п.1 вже була визначена сума додаткових витрат, а в п. 3 додатково зазначено про наступне погодження витрат саме на розвиток здібностей дитини.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що договором не передбачене витрачання відповідачем отриманих від позивача за договором коштів лише на розвиток особливих здібностей дитини, а отже у позивача відсутні підстави стверджувати про порушення відповідачем умов договору і вимагати на цій підставі його розірвання. Доводи апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що п. 7 договору встановлено, що у разі невиконання гр. ОСОБА_3 своїх обовязків за цим договором грошові кошти, розмір яких визначений п. 1 цього договору, стягуються на підставі виконавчого напису нотаріуса.

П. 8 При виникненні у гр. ОСОБА_3 заборгованості по сплаті коштів на додаткові витрати (утримання) дитини, в розмірі визначеному п. 1 цього Договору, з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору, він сплачує гр. ОСОБА_6 неустойку в розмірі 1 % від суми зазначеної в п. 1 цього договору за кожен день прострочення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що умовами договору врегульовано що розмір додаткових витрат сплачуваний ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 складає 10 000 грн. на місяць, дана сума грошових коштів перераховувалась ним відповідно до умов договору, і належних та допустимих доказів щодо існування підстав для застосування умов договору стосовно девальвації національної валюті позивачем за зустрічним позовом надано не було.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитись з наступних підстав.

В п.1 сторони погодили, що визначена договором щомісячна сума у розмірі 10000 грн. на час укладання договору є еквівалентом 1220 доларів США. Сторони не закладали у договір застосування індексів інфляції, а передбачили, що у випадку девальвації гривні , батько буде сплачувати кошти за цим договором у національній грошовій одиниці України, який не може бути меншим ніж 1220 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Матеріали справи містять довідку, видану ПАТ «ОСОБА_7 банк сбербанку Росії, в якій зазначений курс НБУ за один долар США за кожен місяць дії договору. З вказаної довідки вбачається, що курс гривні відносно долара США зменшувався, тобто існувала девальвація національної грошової одиниці України.

Оскільки з часу укладання договору відбувалась девальвація національної грошової одиниці України, ОСОБА_3 зобов»язаний був сплачувати кошти у розмірі , який є еквівалентом 1220 доларів США, однак сплачував у меншому розмірі, що підтверджується виписками з рахунку ОСОБА_2 на який позивачем сплачувались кошти за договором (а.с. 143- 157)

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Дійсно, умовами договору передбачено, що у разі невиконання ОСОБА_3 своїх обов»язків за цим договором грошові кошти, розмір яких визначений в п.1 цього договору, стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Разом із тим, ця умова надає право ОСОБА_2 звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, однак не позбавляє ОСОБА_2 права на звернення до суду з позовом про стягнення коштів, а тому відмова у задоволенні позову з цих підстав є незаконною.

ОСОБА_2 наданий до суду розрахунок визначення заборгованості позивача по сплаті коштів за договором, відповідно до якого заборгованість з 10.02.2014 року по 12.03.2015 року становить 100 705,88 грн.

Дата оплатиКурс НБУ $/грн..Сума для сплати 1220 USD х курс НБУФактично сплачено (грн.)Заборгованість (грн.)
10.02.148,4,4010 000 404,40
12.03.149,297500 11 342,9510 0001 342,95
10.04.1412,61789815 393,8410 0005 393,84
13.05.1411,64665614 208,9210 0004 208,92
10.06.1411,80352114 400,3010 0004 400,30
11.07.1411,69381414 266,4510 0004 266,45
12.08.1413,13933116 029,9810 0006 029,98
15.09.1412,90310315 741,7910 0005 741,79
13.10.1412,95288215 802,5210 0005 802,52
10.11.1414,80422518 061,1510 0008 061,15
15.12.1415,76038219 227,6710 0009 227,67
12.01.1515,75796519 224,7210 0009 224,72
10.02.1524,84049530 305,4010 00020 305,40
12.03.1521,55392926 295,7910 00016 295,79
Всього: 100 705,88

Заборгованість у розмірі 100 705, 88грн. підлягає стягненню з нерети О.М. на користь ОСОБА_2

Також суд помилково не погодився із доводами зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_3 неустойки.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 8 договору передбачено, що при виникненні у ОСОБА_3 заборгованості по сплаті коштів на додаткові витрати (утримання ) дитини в розмірі визначеному п.1 цього договору з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього Договору, він сплачує ОСОБА_6 неустойку у розмірі 1 % від суми зазначеної в п.1 цього договору за кожен день прострочення.

Однак, ОСОБА_2 нараховувала неустойку не на суму, зазначену в п.1 Договору, а лише на заборгованість. При цьому в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги вона наголосила на тому, що це не є помилкою, а є її бажанням нарахувати неустойку тільки на заборгованість.

Дата оплатиЗаборгованість (грн.)Кількість днів прострочення станом на 21.05.2015 р.Розрахунок неустойки (грн..) (заборгованість х кількість днів х 1 %)
10.02.14 404,40465 404,40 х 465 х 1% = 1880,46
12.03.141 342,95435 1 342,95 х 435 х 1% = 5 841,83
10.04.145 393,84406 5 393,84 х 406 х 1% = 21 898,99
13.05.144 208,92373 4 208,92 х 373 х 1% = 15 699,27
10.06.144 400,30345 4 400,30 х 345 х 1% = 15 181,04
11.07.144 266,45314 4 266,45 х 314 х 1% = 13396,53
12.08.146 029,98282 6 029,98 х 282 х 1% = 17 004,54
15.09.145 741,79248 5 741,79 х 248 х 1% = 14 239,64
13.10.145 802,52220 5 802,52 х 220 х 1% = 12 765,54
10.11.148 061,15192 8 061,15 х 192 х 1% = 15 477,41
15.12.149 227,67157 9 227,67 х 157 х 1% = 14 487,44
12.01.159 224,72129 9 224,72 х 129 х 1% = 11899,89
10.02.15 20 305,4010020 305,40 х 100 х 1% = 20 305,40
12.03.15 16 295,7970 16 295,79 х 70 х 1% = 11 407,05
Всього: 191 485,03

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2 довела свої позовні вимоги не тільки в частині виникнення у позивача заборгованості за договором, а і в частині нарахування неустойки, а тому її позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Враховуючи наведене, судова колегія відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_3 та задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2 і скасовує рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року в даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, 16200 на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, 08131 заборгованість за Договором про участь батька у додаткових витратах на дитину від 16.07.2013 року за період з лютого 2014 року по березень 2015 року у розмірі 100 705,88 грн. та неустойку за цим же договором за той же період у розмірі 191 485,03 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції .

Головуючий:

Судді: