Справа № 664/1426/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року Цюрупинський районний суд Херсонської області

в складі: судді Заславець Н.В.

при секретарі Бондаревій Т.К

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Цюрупинського району Херсонської області про визнання права користування квартирою в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради Цюрупинського району Херсонської області про визнання права користування квартирою в порядку спадкування за законом.

У позові позивач зазначила, що 25.09. 1982р. між її матірю ОСОБА_4( на той час Зімаєвою) ОСОБА_5 та ЖКО тресту «Херсонводбуд» було укладено договір найму житлового приміщення в будинках житлово-комунального відділу. Згідно зазначеного договору матері було надано в користування квартиру, що складається з двох кімнат загальною площею 25,83 кв.м в АДРЕСА_1, строком до 25.09.1987р., якою мати продовжувала користуватись без укладання будь-якого додаткового договору найму житлового приміщення. 16.12.2006р. ОСОБА_4 померла. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_4 , на час смерті матері вона проживала разом із нею у спірній квартирі, вела домашнє господарство, сплачувала необхідні комунальні платежі, несла витрати по утриманню квартири, оплату проводила і після смерті матері, залишаючись проживати у квартирі У звязку з чим просить визнати за нею право користування квартирою в АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом на майнові права після смерті її матері ОСОБА_4А

Позивач в судове засідання не зявилася. У ході розгляду справи представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_1 не визнала та суду пояснила, що мати позивача ОСОБА_4 проживала у квартирі №1, розташованій у багатоквартирному житловому будинку в смт. Брилівка по пл. Ювілейна, являлася наймачем квартири. ОСОБА_2 була прописана за зазначеною адресою та проживала у квартирі до 02.02.1993р., після чого вона знялася з реєстрація у звязку з виїздом до іншого місця проживання У квартирі з ОСОБА_4 без реєстрації проживав її чоловік, який має власне житло в іншому населеному пункті. 18.07.1996 р. ОСОБА_2 зареєструвалася за адресою АДРЕСА_3, де і проживала до 24.07.2008р. В подальшому вказану квартиру приватизував син позивача і продав її. Тому позивач не була членом сімї ОСОБА_4, яка не тільки не приватизувала квартиру №1, але й не виявляла за життя такого наміру, не подавала заяв стосовно приватизації до селищної ради. Крім того, мати позивача тривалий час хворіла , однак і заявами на вселення дочки у квартиру до селищної ради не зверталася, тому ОСОБА_2 після смерті матері не отримала ніяких спадкових прав на користування даним житлом. Квартира є обєктом комунальної власності територіальної громади ОСОБА_3 селищної ради. Також пояснила, що 04.03.2015р. Вищим спеціалізованим судом України постановлено ухвалу, якою рішення апеляційного суду Херсонської області від 21.10.2014р. про виселення ОСОБА_2 із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення залишено без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_4 на момент смерті 16.12.2006р. проживала у квартирі №1, розташованій по пл. Ювілейній у багатоквартирному житловому будинку в смт. Брилівка Цюрупинського району на умовах житлового найму, являлася наймачем квартири. Крім померлої, інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано. Квартира №1 є обєктом комунальної власності територіальної громади ОСОБА_3 селищної ради.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 21.10.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 селищної ради Цюрупинського району до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Цюрупинського району про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.03.2015 року залишено без змін, первісний позов задоволено, у задоволені зустрічного позову відмовлено з підстав недоведеності ОСОБА_2. І.П. належними та допустимими доказами, що нею при вселенні у спірну квартиру було дотримано встановленого чинним законодавством порядку, що позбавило її можливості набути право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Свої вимоги за цим позовом позивач обґрунтувала посиланнями на положення ст.ст. 61-62,64 ЖК України із зазначенням, що вона являлася членом сімї матері, яка була наймачем спірної квартири, всупереч встановленим судовими рішенням обставинам.

Тому, суд приймає до уваги висновки зазначеного вище рішення суду від 21.10.2014 року, які стосуються того ж предмета спору і між тими ж сторонами, зазначеним судовим рішенням доводи позивача, що вона являлася членом сімї померлого наймача, не прийнято до уваги і зазначені докази визнані неналежними.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 1218, 1219 ЦК України , зазначила, що після смерті матері, як наймача квартири, яка мала право користування житловим приміщенням, вона успадкувала речове право на чуже майно, тобто , право на користування квартирою.

Статтею 395 ЦК України закріплено перелік понять речових прав на чуже майно і зокрема п. а, п.б право володіння і право користування.

Разом з тим, положенням ч.2 ст. 824 ЦК України закріплено, що у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Тобто, із вказаної норми закону не вбачається можливість спадкування права користування житловим приміщенням, в ній йдеться лише про чинність договору найму житлового приміщення на попередніх умовах, які можуть настати лише за наявності у спадкодавця повнолітніх членів сім*ї , які постійно проживали з наймачем.

ОСОБА_2, як встановлено судовим рішенням , не являлася постійним членом сім*ї матері, не була зареєстрована в квартирі, оскільки проживала зовсім в іншій квартирі №68 в цьому ж будинку, де й була зареєстрована і вказані обставини залишалися без змін як на день смерті, так і після смерті її матері. Посилання позивача на здійснення оплати житлово-комунальних послуг не може слугувати доказом переходу права на користуванням спірною квартирою, оскільки спадщина в цьому випадку не відкривається, ніякі майнові права на успадковуються і зі смертю наймача у її спадкоємців не виникло ніяких прав на квартиру.

Судом у ході розгляду справи не встановлено доказів, що у наймача за життя виник намір щодо приватизації квартири. ОСОБА_4 не подавала заяв до ОСОБА_3 селищної ради і не виявляла такого наміру, як не ставила питання щодо вселення дочки на займану нею площу.

Частиною 5 пункту 13 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 Пленум Верховного Суду України розяснив, що, якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Якщо громадянин подав і не відкликав заяву і мав право на безоплатне отримання квартири, незалежно від її розміру, а в приватизації йому не могло бути відмовлено, то на спірну квартиру повинна відкриватися спадщина, оскільки спадкодавець висловив волю на приватизацію займаного приміщення, але з незалежних від нього причин не зміг оформити її до кінця.

Таким чином, оскільки до дня смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не висловила свою волю на приватизацію житла, тому до складу спадщини не може входити її особисте майнове право на приватизацію зазначеної квартири, а у звязку з цим не може бути предметом спадкування і право користування квартирою.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю заявлених вимог.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 10,60,61, ч.3 ст. 209, 212-215 ЦПК України , ч.2 ст. 824 ст. 395 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Цюрупинського району Херсонської області про визнання права користування квартирою №1 , розташованою по пл. Ювілейна, № 7, в смт. Брилівка Цюрупинського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 16.12.2006 року, відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Судові витрати віднести на позивача.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд.

Суддя підпис ОСОБА_8

Суддя Заславець Н.В.