Справа № 463/3/14 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1625/15 Доповідач в 2-й інстанції:Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М.Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Бадівської О.О.,

позивача ОСОБА_2, її представника - адвоката Тимощука О.І., відповідача ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третіх осіб Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Львівської міської ради про відновлення заїзду та зруйнованої огорожі, зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третіх осіб Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Львівської міської ради про відновлення заїзду та зруйнованої огорожі, яка, уточнивши свій позов, остаточно просить зобов'язати відповідача відновити межу, яка поділяє земельні ділянки №118 «а» і АДРЕСА_1, відновити зруйновану ним огорожу та зобов'язати не чинити перешкод для заїзду на земельну ділянку будинку №118 «а».

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічними вимогами, просить суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 повернути йому захоплену земельну ділянку, відновити межові знаки та межу між будинками№120 та АДРЕСА_2 визнати за ним право користування земельною ділянкою, яку захопила ОСОБА_2, власник будинку №118 «а», стягнути заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року у задоволенні як первісного так зустрічного позову відмовлено.

Це рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі, посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неналежно дано оцінку обставинам справи та експертного висновку №1346/1347 від 11.06.2014 року, в якому чітко вказано про незаконне захоплення земельної ділянки відповідачем. Крім того зазначає, що відповідач самовільно демонтував паркан, в'їзні ворота та переставив їх з порушенням реальних меж земельних ділянок. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.126-129).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 її представника - адвоката Тимощука О.І. на обґрунтування апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального і процесуального права при вирішенні даного спору.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути, законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними рішення дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу (далі ЗК) України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ст.16 Земельного кодексу УРСР ((1970 р.) що діяв на час отримання ОСОБА_2 у власність частини будинку АДРЕСА_2) надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК Української РСР (1970 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст.23 цього ж Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Положеннями ст.88 ЗК Української РСР (1970 р.) передбачено, що розміри земельних ділянок для об'єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами. В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім'ї.

Згідно ст.90 цього ж Кодексу, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. За новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку із господарськими спорудами по АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_4-співвласником житлового будинку АДРЕСА_1. Присадибні земельні ділянки, на яких знаходяться вказані будинки, межують між собою.

У відповідності до змісту архівного витягу з рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №1438 від 20 жовтня 1954 року «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах №485» за землекористувачами залишено в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм в таких розмірах:е) за будинком АДРЕСА_2 присадибну ділянку площею 3020 кв.м., а ділянку площею 1850 кв.м. вилучити та зарахувати до міського земельного фонду ю) за будинком АДРЕСА_1 присадибну ділянку площею 2810 кв.м. (т.1 а.с.18, т.2 а.с.71).

Згідно довідки Львівського обласного державного комунального БТІ та ЕО від 16.08.2006 року, виданої ОСОБА_4, за будинком АДРЕСА_1 у м.Львові закріплена земельна ділянка площею 2810 кв.м. Підставою землекористування є рішення виконкому Львівської міської ради народних депутатів №1438 від 20.10.1954 року. (а.с.47).

Як вбачається з копії рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №468 від 18.04.1958 р. "Про знос частини житлового будинку АДРЕСА_2, який по праву власності належить гр-ну ОСОБА_8 та видачу дозволу на будівництво нового будинку на цьому місці" останньому надано дозвіл знести аварійний житловий будинок АДРЕСА_2 та побудувати новий. Земельну ділянку, закріплену рішенням народного суду 3-ї дільниці Шевченківського району м.Львова за гр. ОСОБА_8 разом з новопобудованим будинком виділити в окреме будинковолодіння і присвоїти йому АДРЕСА_2

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 є спадкоємцями майна померлого ОСОБА_8 в рівних частках, яке складається: із житлового будинку зі всіма господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний будинок на правах власності належав спадкодавцю на підставі свідоцтва, виданого 26 січня 1991 року Червоноармійським райвиконкомом м.Львова та зареєстрованого в Львівському МБТІ за №10444(т.1 а.с.12, 13, 15, 107-108).

Згідно витягу з протоколу №13 узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 09.09.2008 р. за зверненням ОСОБА_2 щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1, сторонами не досягнуто згоди щодо погодження межі між земельними ділянками. Земельний спір рекомендовано вирішувати у судовому порядку (а.с.10).

Для визначення меж земельних ділянок між будинковолодіннями №118 "а" та АДРЕСА_1 при вирішенні даного спору ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.10.2011 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

У відповідності до експертного висновку №4797 від 06 липня 2012 року, спільна межа земельних ділянок між будинковолодіннями 118-а та 120, що по АДРЕСА_1 з врахуванням можливості заїзду на кожну земельну ділянку повинна проходити у відповідності з геодезичною зйомкою Львівського міського відділу Центру ДЗК, а заїзд на земельну ділянку будинковолодіння №118-а повинен бути виконаний з АДРЕСА_1. Для влаштування заїзду необхідно виконати розтяжку стовпа ЛЕП в сторону до сусідньої земельної ділянки (№120), а підпірну ногу демонтувати. Межі будинковолодінь 118-а та 120, що по АДРЕСА_1 відповідають поданим на дослідження документам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.128-130)

Звернувшись з вказаним позовом до суду, позивач ОСОБА_2 стверджує, що відповідач ОСОБА_4 самовільно зруйнував межові знаки та огорожу, які розділяли їхні земельні ділянки, незаконно захопив частину її земельної ділянки, демонтував існуючий заїзд на земельну ділянку будинку №118 «а» та перешкоджає повноцінно користуватись належною до цього будинку земельною ділянкою.

За результатами проведення у справі Львівським науково-дослідним інститутом додаткової судової інженерно-технічної експертизи, судовим експертом зроблено висновок №1346/1347 від 11 червня 2014 року, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 змінилась порівняно з схематичним планом будівельного кварталу №485 за 1954 рік. Частина земельної ділянки, якою на даний час користується ОСОБА_4, вийшла за межі земельної ділянки 1954 року. Розміри (площа та лінійні розміри меж) частин ділянки, що вийшли за межі ділянки 1954 року ( за годинниковою стрілкою) складають:11,94 м, 13,74 м., 9,31 м, 6,85 м., 8,52 м, 2,4 м, 4,24 м, 12,47 м, 11,76 м площею 241,6 кв.м. та частина ділянки 1,98 м., 51,78 м., 16,1 м, 13,84 м, 5 м, 25,8 м площею 238,7 кв.м. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 змінилася порівняно з схематичним планом будівельного кварталу №485 за 1954 рік. Частина земельної ділянки, якою на даний час користується ОСОБА_2 вийшла за межі земельної ділянки 1954 року. Розміри частини ділянки, що вийшла за межі ділянки 1954 року складають: 33,02 м, 31,42 м., 4,96 м, 20,55 м, 1,73 м, 14,51 м, 2,19 м, 6,85 м, 9,31 м, 13.74 м площею 175,86 кв.м. (т.1 а.с.234-236).

Як вбачається з інвентаризаційної справи кварталу №485 м.Львова, та схематичного плану цього кварталу за 1954 рік з поточними змінами 1958, 1982 та 1983 років, досліджених колегією суддів, викопіювань з плану м.Львова, земельно-кадастрових документів та планів земельних ділянок, наданих сторонами, топографічної зйомки м.Львова з нанесенням червоних ліній, жодних даних, які б з достатньо очевидністю і достовірністю свідчили про існування заїзду з АДРЕСА_3, чи існування такого заїзду на межі присадибних земельних ділянок до будинків №18-а та АДРЕСА_1 не встановлено.

Не надано позивачем ОСОБА_2 і належних доказів на підтвердження встановлення межових знаків між садибами №18-а та АДРЕСА_1 та їх руйнування ОСОБА_4 та закріплення за власниками будинків земельних ділянок, які б відповідали розташуванню спірної земельної ділянки.

Більше того, судом першої інстанції встановлено, що частина земельної ділянки, яка є предметом спору, фактично перебуває в межах червоної лінії АДРЕСА_1 (т.2 а.с.232) та поза межами земельних ділянок, які надавались в користування власникам садиб №118 та АДРЕСА_1 відповідно до схематичного плану будівельного кварталу №485 за 1954 рік , що підтверджено експертним висновком №1346/1347 від 11 червня 2014 року та представником Львівської міської ради. Правомірність користування сторонами спірною земельною ділянкою фактично не доведена, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог обох сторін.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.