АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6069/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3019/15Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка (далі -ПНТУ ім. Юрія Кондратюка) про стягнення грошової допомоги, виплату компенсації за час прострочення та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ПНТУ ім. Юрія Кондратюка, в якому, з урахуванням наданих уточнень, просив зобов'язати відповідача виплатити: належну йому грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів з урахуванням надбавок і доплат в сумі 29722,80грн.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з вказаної в довідці про доходи середньої заробітної плати 6270,89 грн.; відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.08.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про стягнення грошової допомоги, виплату компенсації за час прострочення та відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

З вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виплата грошової допомоги у розмірі шести місячних зарплат з урахуванням надбавок і доплат при виході на пенсію наукового працівника ні Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», ані Колективним договором ПолтНТУ не обумовлена наявністю цих видатків у штатному розписі.

Вказує, що, навіть якщо право на отримання грошової допомоги у позивача виникло у 2000 році, то це не позбавляє його права на отримання вказаної допомоги при звільненні у 2015 році.

У поданих суду письмових запереченнях на скаргу представник ПолтНТУ просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів заперечень посилаються на те, що одноразова грошова допомога відноситься до виплат разового характеру та повинна була бути виплачена позивачу станом на 2000 рік під час виходу на пенсію на підставі Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», оскільки на момент звільнення позивача він 04.07.2000 року вже був пенсіонером, а факт виходу на пенсію саме у 2000 році на підставі вказаного закону підтвердив сам позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Зазначають, що у 2000 році в Університеті була відсутня економія фонду заробітної плати, за рахунок якої, у відповідності до ст.65 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2000 рік» мали здійснюватися видатки на виплату премій, інших видів заохочень чи винагород, включаючи матеріальну допомогу, а тому відповідач не мав підстав для виплати ОСОБА_2 грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів.

Вказують також, що позивач дізнався про порушення свого права не пізніше 04.07.2000 року, тобто у день звільнення, однак звернувся до суду лише в 2015 році, пропустивши встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Вважають, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди, а тому дана вимога є безпідставною.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 13-04 від 31.01.1976 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду старшого викладача кафедри архітектурного проектування з виконанням обов'язків завідуючого кафедри Полтавського інженерно-будівельного університету (зараз - Полтавський національний технічний університет ім. Юрія Кондратюка), про що мається відповідний запис у трудовій книжці позивача (а.с.4-6, 32-33).

За заявою позивача, відповідно до наказу №99-04 від 03.07.2000 року, кандидата архітектури доцента ОСОБА_2 звільнено з посади доцента кафедри архітектури житлових та громадських будівель 03.07.2000 року за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.34-36).

Відповідно до наказу №203-04 від 04.10.2000 року ОСОБА_2 зараховано на 0,75 посади доцента кафедри архітектури житлових та громадських будівель з оплатою 224 грн. 25 коп. на місяць за строковим трудовим договором за угодою сторін на 2000/01 навчальний рік, на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.38-41).

На підставі заяви ОСОБА_2, у відповідності до наказу №83-04 від 20.03.2001 року позивача - кандидата архітектури доцента кафедри архітектури житлових та громадських будівель ОСОБА_2, який працює на 0,75 посади по спеціальному фонду з 20.03.2001 року додатково зараховано на 0,25 цієї ж посади з оплатою 65,00 грн. на місяць (по загальному фонду) та 9,75 грн. (по спецфонду). Призначено надбавку за вислугу років у розмірі 9,75 грн. на місяць (по загальному фонду) та 1,46 грн. (по спец фонду) (пед. стаж. >20 р.) (а.с.42,44-47).

12.02.2015 року ОСОБА_2 написав заяву про звільнення, на підставі якої 13.02.2015 року наказом №063-04, позивача було звільнено з 16.02.2015 року з посади доцента кафедри основ архітектури за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, у зв'язку із виходом на пенсію (а.с.43,48).

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави від 17.02.2015 року (вих. №163912/40) ОСОБА_2 перебуває на обліку як пенсіонер за віком згідно ЗУ «Про науку» з 11.07.2000 року (а.с.70).

Відповідно до довідки №01-1079 від 22.06.2015 року на момент звільнення розмір посадового окладу, надбавок та доплат ОСОБА_2 складали 4953,80 грн. (а.с.63).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що, оскільки позивача було звільнено у зв'язку з виходом на пенсію 03.07.2000 року, пенсія згідно ЗУ «Про науку та науково-технічну діяльність» йому була призначена з 11.07.2000 року, а тому відсутні підстави для виплати позивачу грошової допомоги при його звільненні у 2015 році. Також, враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу грошової допомоги, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення заробітку за весь час затримки виплати грошової допомоги та стягнення моральної шкоди.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога у розмірі шести місячних посадових ставок (окладів) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу наукової роботи не менше: для чоловіків - 12,5 років; для жінок - 10 років.

Пенсія науковим (наково-педагогічним) працівникам відповідно до цього Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (наково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

За змістом зазначених норм Закону грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів науковому працівнику виплачується тільки при виході на пенсію з посади наукового працівника.

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави від 17.02.2015 року (вих. №163912/40), після досягнення позивачем пенсійного віку, він оформив та отримує пенсію за віком з 11.07.2000 року.

З листа Міністерства освіти і науки України від 14.04.2015р. (вих. №1/11-5399) на запит ПНТУ ім. Юрія Кондратюка від 20.03.2015р. вбачається, що при звільненні у 2000 році, коли працівник мав право на отримання ним матеріальної допомоги в розмірі шести посадових окладів, Законом України «Про «Державний бюджет України на 2000 рік» дію ст.24 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» стосовно виплати матеріальної допомоги в розмірі 6 посадових окладів при виході на пенсію наукових та науково-педагогічних працівників, які працюють у вищих навчальних закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації було зупинено та у загальному фонді Державного бюджету України на 2000 рік кошти на виконання цього положення не були передбачені і відповідні виплати не проводились.

Виплата науково-педагогічному працівнику університету, який оформив наукову пенсію у 2000 році шести посадових окладів за рахунок коштів Державного бюджету у 2015 році неможлива, оскільки, згідно із положеннями Бюджетного Кодексу України спрямування коштів бюджетною установою у певний бюджетний період має здійснюватися виключно у відповідності із бюджетними призначеннями. Тобто, у 2015 році виплату шести посадових окладів належить здійснювати лише науковим та науково-педагогічним працівникам, які виходять на пенсію відповідно до цього Закону України у поточному році та за їх заявою (а.с.52-54) .

Листом від 24.04.2015 року відповідачем була надана відповідь позивачу на його запит від 25.02.2015р. щодо виплати грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (а.с.9) з посиланням на лист МОН від 14.04.2015р. з дорученням копії останнього (а.с.56).

Враховуючи вищевикладене та обставини справи в їх сукупності, місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки позивач після досягнення пенсійного віку був звільнений та отримував пенсію за віком, та в подальшому був знову зарахований на роботу за строковим трудовим договором, та був звільнений із займаної посади у лютому 2015 року, право на отримання грошової допомоги відповідно до положень ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у нього у 2015 році не виникло.

Посилання в апеляційній скарзі на п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року судом до уваги не беруться, оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні позову не у зв'язку з відсутністю коштів, а у зв'язку з тим, що право на отримання грошової допомоги в особи виникає при виході на пенсію, а не у зв'язку із закінченням строкового трудового договору, оскільки пенсію позивач отримує з 2000 року.

Доводи апеляційної скарги про порушення конституційних прав позивача не заслуговують на увагу, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог закону та на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів.

Вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди не заслуговують на увагу з огляду на те, що, у відповідності до ст.ст.47,116,117 КЗпП України та п.32 Постанови №9 від 06.11.1992 року стягнення середньомісячного заробітку можливе лише коли звільнення буде визнано незаконним, стягнення моральної шкоди також відбувається у разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун