РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Компанець О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Дмитрука С.А.,Болобан Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держземагентства у Бориспільському районі, ОСОБА_7 , третя особа Глибоцька сільська рада Бориспільського району Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів та договорів купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування рішення та визнання недійсним державного акту

ВСТАНОВИВ:

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, уточнивши який зазначила, що вона була членом КСП «Бориспільське» у результаті паювання земель якого їй дісталася земельна частка (пай), позначена на схемі паювання земель КСП «Бориспільське» під НОМЕР_3. 16.03.2001 року на підставі рішення Глибоцької сільської ради від 27.09.2000 року їй було видано державний акт на право приватної власності на землю площею 2,79 га., серії IV-КВ № 057349. В 2012 році, під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж ділянки у натурі їй стало відомо про те, що право власності на належну їй земельну ділянку зареєстровано на ім'я іншої особи. Стверджує, що реєстрація права власності на належну їй земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4 та подальше її відчуження на користь ОСОБА_7 є незаконним, так як вона ще з 2001 року є власником спірної земельної ділянки, хоч і без присвоєння їй кадастрового номера. З цих підстав вважає незаконним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 11.10.2006 року, яким передано у власність ОСОБА_4 дану земельну ділянку та недійсним виданий у зв'язку з цим державний акт ОСОБА_4.Укладені у подальшому договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки позивачка також вважає незаконними з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України та просить визнати недійсним виданий на ім'я ОСОБА_7 державний акт.

Позивачка та її представник письмовий текст позовної заяви та уточнень до неї підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 при розгляді справи по суті не була, надала суду заперечення проти позову згідно яких просила суд застосувати строки позовної давності, так як вважає, що ОСОБА_1 ще з 2009 року знала про порушення її прав на земельну ділянку. Просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 до суду не з'явилася, проте звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та Глибоцької сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення Глибоцької сільської ради про передачу ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки та визнання недійсним державного акту, з підстав, що згідно протоколу жеребкування земельних ділянок, останній дісталася земельна ділянка, яка позначена на схемі планування земель КСП «Бориспільське» під НОМЕР_4, межі вказаної земельної ділянки у натурі не встановлювалися, а тому й державний акт на ім'я ОСОБА_1 є незаконним. Представник ОСОБА_7 зустрічний позов підтримав та наполягав на його задоволенні, проти первісного позову заперечував.

Представник Глибоцької сільської ради сільський голова Дмитрук О.В. при вирішенні спору представник відповідача Глибоцької сільської ради поклався на думку суду.

Бориспільська районнв державна адміністрація та управління Держземагенства у Бориспільському районі до суду не з'явилися, проте надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків дослідивши письмові матеріали цивільної справи суд приходить до переконання, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були членами КСП «Бориспільське», у результаті паювання майна якого кожна з них набула право на земельну частку (пай). В травні 2000 року відбулися загальні збори членів КСП «Бориспільське» на яких відбувся розіграш земельних ділянок (паїв) серед членів КСП.

Згідно належним чином завіреної копії протоколу розіграшу номерів (жеребкування земельних ділянок (паїв)) згідно схеми розпаювання земель колективної власності КСП «Бориспільське», затвердженого загальними зборами 16.05.2000 року, протокол № 3, позивачці ОСОБА_1 дісталася земельна ділянка позначена на схемі розпаювання під НОМЕР_4, а ОСОБА_4 - НОМЕР_3. (а.с.141-155).

16 березня 2001 року позивачці ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,79 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Глибоцької сільської ради. Підставою для видачі державного акту на ім'я ОСОБА_1 є рішення Глибоцької сільської ради Бориспільського району від 27.09.2000 року (а.с.6)..

11 жовтня 2006 року розпорядженням голови Бориспільської районної державної адміністрації № 1169 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на земельну частку (пай) гр.. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Глибоцької сільської ради. Пунктом 2 розпорядження ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 2,7861 га. для ведення особистого селянського господарства на території Глибоцької сільської ради. Також даним розпорядженням доручено ТОВ «Фірма Вертикаль» виготовити державний акт на право власності на землю (а.с.38).

1 листопада 2006 року ОСОБА_4 видано державний акт на вказану земельну ділянку(а.с.64)

14 грудня 2006 року на підставі договорів купівлі-продажу (ВЕІ № 792589, ВЕІ № 792860) ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_7 купила земельну ділянку площею 2,7861 га. для ведення особистого селянського господарства на території Глибоцької сільської ради (а.с.114,115).

20 грудня 2006 року ОСОБА_7 отримала державний акт на спірну земельну ділянку серії ЯД № 717559 (а.с.63).

Стверджуючи про те, що згідно схеми паювання земель КСП «Бориспільське» саме позивачці дісталася земельна ділянка під НОМЕР_3, остання не надала суду належних та допустимих доказів. Суд оцінює це критично з огляду на наступне.

Допитаний у судовому засідання колишній голова КСП «Бориспільське» ОСОБА_10 повідомив, що дійсно у 2000 році відбувся розіграш земельних ділянок серед членів КСП. За результатами розіграшу складався протокол, у який вносилася інформація про номери розіграних земельних ділянок серед членів КСП. У подальшому цей протокол був надрукований та переданий на зберігання до Глибоцької сільської ради. Свідок також повідомив, що протокол розіграшу земельних ділянок серед членів КСП «Бориспільське», копія якого міститься у матеріалах справи а.с. (а.с.141-155) та посвідчена Глибоцькою сільською радою, є саме тим протоколом який був виготовлений у КСП та який він особисто передав сільській раді. Будь-яких виправлень у даний протокол не вносилося.

Згідно даних протоколу розіграшу земельних ділянок ОСОБА_1 дісталася земельна ділянка під НОМЕР_4, а ОСОБА_4 - НОМЕР_3.

Представник Глибоцької сільської ради Дмитрук О.В. у судовому засіданні підтвердив факт передачі головою КСП «Бориспільське» ОСОБА_10 вказаного протоколу, на підставі якого позивачці було видано довідку про те, що номер земельної ділянки на яку вона має право є НОМЕР_4. Проте у подальшому позивачкою було надано сільському голові витяг із протоколу розіграшу земельних ділянок серед членів КСП «Бориспільске» у якому зазначено, що їй дісталася земельна ділянка під НОМЕР_3 на що сільська рада видала їй другу довідку про належність їй земельної ділянки із НОМЕР_3.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 показали, що ОСОБА_1 приймала участь у розіграші земельних ділянок, проте вони не пам'ятають під яким номером їй дісталася земельна ділянка. Свідок ОСОБА_11 повідомила, що рік жеребкування вона не пам'ятає, проте пам'ятає, що участь у жеребкуванні приймало близько 400 осіб, з яких ОСОБА_1 дісталася земельна ділянка під НОМЕР_3. Про це вона дізналася із документів, коли очолила ГО «Землі Бориспільщини».

Таким чином, із встановлених обставин слід прийти до висновку, що згідно протоколу жеребкування земельних ділянок КСП «Бориспільське» земельна ділянка під НОМЕР_3 дісталася ОСОБА_4, а не ОСОБА_1. Останній згідно даного протоколу дісталася земельна ділянка під НОМЕР_4.. Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 рішенням Глибоцької сільської ради від 27.09.2000 року було передано у власність земельну ділянку під НОМЕР_5. Тому підстав сумніватись у тому, що саме ОСОБА_4 дісталася земельна ділянка під НОМЕР_3 у суду немає.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що у 2009 році позивачка ОСОБА_1 достеменно дізналася про порушення, на її думку, своїх прав на земельну ділянку, оскільки остання замовила у НВП Бориспільської районної ради «Інститут земельних відносин» технічну документацію щодо визначення та присвоєння кадастрового номеру належній їй земельній ділянці, під час виготовлення якої з'ясувалося, що технічна документація по присвоєнню кадастрового номеру була розроблена на підставі наданого нею комплекту документів. Однак, внести інформацію про власника до існуючої на той час електронної бази даних державного земельного кадастру не надалося можливим у зв'язку із накладенням меж належної ОСОБА_1земельної ділянки на межі земельної ділянки іншого землевласника із вже присвоєним кадастровим номером (а.с.135).

У зв'язку з цим ОСОБА_1 у 2009 році навіть зверталася до Бориспільського міжрайонного прокурора із скаргою щодо порушення її прав на земельну ділянку. Відповідно до відповіді прокурора від 20.08.2009 року № 5435 позивачці було повідомлено, що згідно інформації НВП Бориспільської районної ради «Інститут земельних відносин» її земельна ділянка належить іншій особі. У зв'язку з цим рекомендовано звернутися до СВП «Київський обласний реєстраційний центр» ДП «Центр ДЗК» Держкомзему України (а.с.15). Вказані обставини не заперечуються й самою позивачкою, а тому додаткового доказування не потребують.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п'ята статті 267 ЦК України).

Оскільки відповідачкою ОСОБА_4 у своїх письмових запереченнях заявлено про застосування строків позовної давності, які позивачка ОСОБА_1 пропустила без поважних причин, а про поновлення даного строку клопотання не заявлялося, з цієї підстави в задоволенні її позову слід відмовити.

Не підлягають задоволенню й вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2006 року, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, та виданого у зв'язку з цим ОСОБА_7 державного акту.

Правовою підставою визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними позивачкою обрано порушення публічного порядку, а саме ст.. 228 ЦК України. Проте, у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем не надано суду жодного вироку, що свідчив би про наявність з боку ОСОБА_4 чи ОСОБА_7 вини в намірі порушити публічний порядок. Тому позов з цих підстав задоволенню не підлягає.

Право власності є абсолютним. У випадку його порушення особа має право звернутися за захистом свого порушеного права. При цьому, спосіб захисту порушеного права повинен відповідати характеру порушення.

Обраний позивачкою ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права не відповідає характеру порушення.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача (постанови ВСУ від 31.10.2012 року № 6-53цс12, від 3.10.2011 року № 6-36цс11).

З цих підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі. При цьому, зустрічний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням виконавчого комітету Глибоцької сільської ради від 27.09.2000 року № 90 затверджено проектно-технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю жителям м. Борисполя для виробництва товарної сільськогосподарської продукції та для ведення особистих підсобних господарств (а.с.179).

Пунктом 2 рішення громадянам передано у власність земельні ділянки згідно списку, що є додатком до рішення (а.с.180). Із затвердженого рішенням виконкому Глибоцької сільської ради 27.09.2000 року за № 90 списку громадян вбачається, що позивачці ОСОБА_1 передано у приватну власність земельна ділянка під НОМЕР_5, а не НОМЕР_3, як вона зазначає у позові. Дана обставина вказує на незаконність видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку, яка позначена на схемі паювання земель КСП «Бориспільське» по Глибоцькій сільській раді під НОМЕР_3 та яка була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4, а у подальшому право власності на яку набула ОСОБА_7.

З цих підстав державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_1 слід визнати недійсним, так як він виданий із порушенням земельного законодавства та на земельну ділянку, яка рішенням сільської ради від 27.09.2000 року ОСОБА_1 не передавалася у власність.

Проте, підстав для визнання незаконним та скасування самого рішення Глибоцької сільської ради від 27.09.2000 року № 90 в частині передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки під НОМЕР_5 суд не вбачає, оскільки остання будучи членом КСП «Бориспільське» набула право на земельну частку (пай) із земель даного КСП, оформлення якого може здійснити у будь-який час.

Керуючись ст.ст.16,215,216,25,261,267,275 ЦК України, ст.ст. 5,10,15,58-60,208,212-215,223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держземагентства у Бориспільському районі, ОСОБА_7 , третя особа Глибоцька сільська рада Бориспільського району Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів та договорів купівлі-продажу залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 до Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування рішення та визнання недійсним державного акту задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії IV-КВ №057349 від 16.03.2001 року на право приватної власності на землю площею 2,79 га. надану ОСОБА_1 на підставі рішення Глибоцької сільської ради від 27.09.2000 року для виробництва товарної сільськогосподарської продукції, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №210/41.

В іншій частині зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с.Теплівка Гребенківського району Полтавської області, проживаючої в АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 проживаючої в АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Чирка