АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у справі за позовом Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» до ОСОБА_2 про стягнення пені,

В С Т А Н О В И Л А :

10.06.2015 позивач ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені у розмірі 125 737,71 грн., обґрунтовуючи тим, що 19.02.2009 року ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ОСОБА_2 уклали договір про участь у фонді фінансування будівництва №КНТР-000083/кв, однак, відповідач неодноразово порушував графік здійснення чергових платежів, у зв'язку з чим позивачем було нараховано пеню відповідачу згідно з умовами договору. Листами від 01.12.2009, 05.12.2011, 01.02.2012, 10.01.2013 та 25.02.2013 позивач повідомляв відповідача про порушення строків здійснення чергових платежів та про необхідність сплати суми нарахованої пені. Однак, зазначені листи були залишені без відповіді, а пеня так і не була сплачена. У зв'язку з цим, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2009 року ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ОСОБА_2 уклали договір про участь у фонді фінансування будівництва №КНТР-000083/кв (а.с.10-16).

Відповідно до пункту 1.1 договору ОСОБА_2 на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку на розі вулиць Урицького та Стадіонної у Солом'янському районі м. Києва, затверджених уповноваженим органом Фінансової компанії, дає згоду на участь у фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає Фінансовій компанії в управління грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Фінансової компанії з управління цими коштами, а Фінансова компанія зобов'язується здійснювати за винагороду управління залученими коштами в інтересах ОСОБА_2 на умовах, визначених Правилами ФФБ та цим договором.

Згідно з пунктом 1.8 поточна вартість об'єкта інвестування на дату укладення договору складає 1 074 696,90 грн., крім того, ПДВ складає 214 939,38 грн., разом 1 289 636,28 грн.

01.10.2012 року ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду про внесення змін до договору № КНТР-000083/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 19.02.2009 року, відповідно до умов якої загальна вартість квартири складає 1 103 701,70, крім того ПДВ 220 740,34 грн., разом 1 324 442,04 грн. (а.с. 17).

Згідно з п.3.1.3 договору довіритель зобов'язаний вносити кошти на рахунок ФФБ відповідними частинами та у строки, передбачені цим договором, а у разі порушення встановлених строків перерахування коштів - сплатити Фінансовій компанії пеню, передбачену п. 5.3 цього договору.

Відповідно до п. 5.3 договору у разі порушення довірителем встановлених термінів перерахування коштів до ФФБ чи сплати винагороди за надані Фінансовою компанією послуги, він сплачує Фінансовій компанії пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується довірителем при здійсненні з Фінансовою компанією остаточних розрахунків відповідно до умов Правил ФФБ та цього договору.

Встановлено, що відповідач порушив своє зобов'язання в частині дотримання строків перерахування коштів на об'єкт інвестування. У зв'язку з цим позивач нарахував йому пеню у розмірі 125 737,71 грн. Цей факт підтверджується оборотно-сальдовою відомістю з 01.01.2009 року до 09.06.2015 року (а.с. 18), а також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.06.2014, у справі за позовом ОСОБА_2 до ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест» про зобов'язання вчинити дії (а.с. 50-57).

Так, у вищезазначених рішеннях суди встановили, що кінцеві розрахунки між сторонами за договором не відбулися, оскільки ОСОБА_2 не сплатив нараховану пеню.

Позивач неодноразово повідомляв відповідача про існуючий розмір заборгованості по сплаті пені, що підтверджується листами від 01.12.2009 №112/018 1317, від 05.12.2011 № 112/018-1178, від 01.02.2012 № 112/018-62, від 10.01.2013 № 112/818-529, від 25.02.2013 № 112/818-20 (а.с. 38, 42-45). Крім того, позивач виставляв відповідачу рахунок № РАХН-000044 від 01.02.2012 року у розмірі 125 737,71 на сплату пені (а.с. 46).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами повинен бути застосований строк позовної давності.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік встановлюється до вимоги про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності в один рік як відносно кожного чергового платежу окремо так і відносно виконання умов договору в цілому.

Як вбачається із матеріалів справи ще в 2009 році позивачу стало відомо про порушення його права, а саме несвоєчасне перерахування відповідачем коштів на виконання умов договору, про що свідчить наданий самим позивачем лист на ім. я відповідача.

Крім того, рішенням Солом'янського суду м.Києва та Апеляційного суду м.Києва від 3.06.2014 року було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив зобов'язання та не сплатив пеню на користь позивача, однак, із позовом до суду про стягнення пені позивач звернувся з пропуском річного строку, а саме 10.06.2015 року.

Посилання представника апелянта на те, що в позові не повинно бути відмовлено, оскільки судовими рішеннями, які є приюдиційними, встановлено, що відповідач порушив зобов'язання, не може бути прийнято до уваги, оскільки саме за умови, коли встановлено, що право позивача порушено, а ним порушено строк позовної давності , в задоволенні позову може бути відмовлено.

Такі роз'яснення дані в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В даному випадку позовні вимоги є доведеними, однак, позивачем пропущено строк позовної давності, про що заявлено представником відповідача.

Заперечення апелянта в тій частині, що строк не може вважатися пропущеним, оскільки в договорі зазначено, що зобов'язання відповідача тривають до повного виконання умов договору, не може бути прийнято до уваги, оскільки строк позовної давності обраховується з моменту, коли особа довідалася про порушення її права, а позивачу достовірно стало відомо про порушення його права на отримання пені із рішення Апеляційного суду м.Києва від 3.06.2014 року і це порушене право не може існувати до безкінечності, а обмежене законодавцем , в даному випадку, строком в один рік.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :