Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/657/15 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 16" лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго - Бердянськ" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ТОВ "Керуюча компанія "Коменерго - Бердянськ" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що згідно рішення сесії Бердянської міської ради від 02 жовтня 2007 р. №1 ТОВ "Керуюча компанія "Коменерго-Бердянськ" визначено з 01.12.2007 р. виконавцем послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1, власником якого є територіальна громада в особі Бердянської міської ради. Відповідач проживає у вказаному будинку у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач одержала розрахункову книжку на оплату житлових послуг, а ТОВ "Керуюча компанія "Коменерго - Бердянськ" відкрило особистий рахунок на зазначену квартиру по оплаті житлових послуг.

Заборгованість відповідача у сумі 1971,21 грн. утворилась за період 19 місяців. З письмовими зверненнями відносно відмови від укладання договору про надання житлових послуг та відмови від отримання житлових послуг до ТОВ "Керуюча Компанія "Коменерго- Бердянськ" відповідач не зверталась.

18.06.2014 року за заявою ТОВ "Керуюча Компанія "Коменерго-Бердянськ" Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за користування житлом (квартирної плати), але 04.08.2014 року судовий наказ скасовано.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1971,21 грн. та судові витрати у сумі 243,60 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Керуюча компанія "Коменерго-Бардянськ" заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території (квартирній платі) за період з 01 січня 2013 року по 31 липня 2014 року у сумі 1971,21 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, керуючись положеннями ст.ст. 627,630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виходив із того, що відповідачі свої зобов'язання із сплати за утримання будинку та прибудинкової території не виконують, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що не був укладений договір з надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, фактично послуги не надавалися, з встановленим тарифом відповідач не згодна, а тому не згодна із сумою боргу.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529"Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529"Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова № 529).

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК Українита ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Суд дав правильну правову оцінку доводам відповідача і обґрунтовано виходив з того, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території у повному обсязі, оскільки в силу ст.11 ЦК Українита п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"споживачі зобов'язані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, власником якого є територіальна громада в особі Бердянської міської ради, що підтверджує, що вона є споживачем послуг (а.с.5,11). За надані послуги відповідач плату не вносила в повному обсязі і за період з 27.08.2013 р. по 24.07.2014 р. утворилася заборгованість у розмірі 1971 грн. 21 коп. (а.с. 4).

Рішенням Бердянської міської ради від 02 жовтня 2007 р. №1 визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго - Бердянськ" є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і прибудинкових територій (а.с.7-9).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8,52), та не заперечується відповідачем, ТОВ Керуюча компанія "Коменерго - Бердянськ" пропонувало відповідачу укласти типовий договір з надання житлово-комунальних послуг.

Факт утримання будинку та прибудинкової території позивачем підтверджено наявними в матеріалах справи доказами ( а.с.30-32,35-44,50-51). Нормами Житлового кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги"не передбачено, що виконавець повинен надавати акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг споживачу.

Відповідач, відмовляючись нести витрати на утримання будинку та заперечуючи проти позову у повному обсязі, фактично просить звільнити її від сплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території, хоча законодавство не передбачає такого звільнення у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Частиною 1 статті 60 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Проте відповідач не надала складених та підписаних у встановленому законом порядку актів-претензій щодо надання комунальних послуг, їх якості, складу та тарифів у будинку АДРЕСА_1, в м.Бердянську та прибудинкової території, хоча це є її обов'язком відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"передбачено повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги.

Частиною 2 ст.14 Закону встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється відповідно до Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

На спростування розрахунку заборгованості в розмірі 1971,21 грн., здійсненого позивачем виходячи з розміру тарифів, затверджених відповідно до вищезазначених норм рішенням виконавчого комітету Бердянської міської Ради від 11 грудня 2012 року р. №520 (із змінами згідно з рішенням від 10.06.2013 р. №228), відповідач свій розрахунок не надала.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з тарифами, та як наслідок - із розміром нарахованої заборгованості не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення виконавчого комітету Бердянської міської Ради від 11 грудня 2012 року р. №520 (із змінами згідно з рішенням від 10.06.2013 р. №228) в судовому порядку не оспорено та не визнано недійсним.

Суд першої інстанції правомірно не в взяв до уваги в якості доказу неналежного надання послуг позивачем копії статей, опублікованих в газеті "Бердянські відомості" щодо роботи комунальних підприємств міста, оскільки зазначені статті не стосуються будинку АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач (а.с.18-24).

З огляду на положення ч.4 ст.61 ЦПК України щодо обставин, які не підлягають доказуванню, судова колегія критично ставиться до наданого в якості доказу в суді апеляційної інстанції повідомлення слідчого СВ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізької області від 05.12.2014 року про долучення заяви ОСОБА_3 до матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про доведеність позову та наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача указаної суми заборгованості.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: