Справа № 274/6486/14-ц Провадження № 2/0274/330/15
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
24.09.15 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретарів судового засідання Жмурко В.І., Качур Н.Д.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1, представниками якого є ОСОБА_2, ОСОБА_3,
доОСОБА_4, представником якого є ОСОБА_5,
провідшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину,
У листопаді 2014 р. ОСОБА_1 звернувся вказаним позовом, у якому просить сягнути на його користь з ОСОБА_4 у якості відшкодування матеріальної шкоди 3 827,44 грн. та у якості відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.
ОСОБА_4 проти позову заперечив, посилаючись на те, що:
ОСОБА_1 не довів того, що медичні препарати, які придбавались, придбавались саме для його лікування та за призначенням лікаря, частина з цих препаратів не були необхідні для його лікування, а інші придбані товари взагалі не стосувались лікування;
ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп'яніння;
він передав ОСОБА_1 3 000,00 грн., які повністю відшкодували витрати на лікування;
ОСОБА_1 не довів, що йому було завдано моральної шкоди.
Під час руху ОСОБА_4 проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перевищив допустиму в населеному пункті швидкість руху, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам, невірно оцінив дорожню обстановку, порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 "б", 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, та на правій смузі проїзної частини передньою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на, зокрема, пішохода ОСОБА_1, який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку.
Після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був доставлений до Бердичівської центральної міської лікарні.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 28.03.2014 р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Вказані обставини встановлені вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили та в силу частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для суду (а. с. 3 6).
Цим же вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.
Частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Абзацами першим, третім пункту 4 постанови від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, ОСОБА_4 зобов'язаний відшкодувати матеріальну (в тому числі витрати на придбання ліків, стаття 1195 Цивільного кодексу України) та моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р.
Щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 у якості підстав позову посилається, зокрема, на те, що ним на лікування було витрачено 6 827,44 грн., з яких ОСОБА_4 відшкодував 3 000,00 грн., а відтак невідшкодованими залишились 3 827,44 грн.
На підтвердження цих підстав позову ОСОБА_1 посилається на 78 чеків, які, на його думку, підтверджують обставини щодо придбання ліків.
Суд зазначає, що дійсно у матеріалах справи знаходиться 78 чеків (частина у копіях, частина в оригіналах), які свідчать про придбання ліків та інших товарів на загальну суму грошових коштів у розмірі 6 947,35 грн., а не на 6 827,44 грн., як про це зазначає у позовній заяві ОСОБА_1.
Між тим, суд не приймає до уваги як докази матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., наступні чеки: від 02.06.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 32,15 грн. (а. с. 11), від 18.03.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 16,19 грн. (а. с. 12), від 07.03.2014 р. магазину "Колібріс" на суму у розмірі 41,14 грн. (а. с. 13), від 13.03.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 29,12 грн. (а. с. 14), від 10.11.2014 р. (не вказано, ким виданий) на суму у розмірі 13,00 грн., від 20.05.2014 р. аптечного пункту № 1 на суму у розмірі 41,57 грн. та від 21.11.2012 р. Аптеки № 2 на суму у розмірі 123,31 грн. (а. с. 15), всього на суму у розмірі 413,48 грн., оскільки одна частина з них свідчить про придбання продуктів харчування, а інша про придбання лікарських засобів задовго до моменту дорожньо-транспортної пригоди або ж майже через два місяці після виписки ОСОБА_1 з Бердичівської центральної міської лікарні, при цьому ОСОБА_1 не подано доказів, які б вказували, що придбання цих товарів було пов'язано з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 20.02.2014 р., матеріальної шкоди.
Таким чином, витрати ОСОБА_1 на придбання таких медичних препаратів: кларитромицин (56,21 грн.) , аброл (17,77 грн. ), аскорбінова кислота (1,60 грн.), муколван (4,89 грн.) , септол (7,43 грн.) , АЦЦ (13,66 грн.), кардіомагніл (26,26 грн.), фані ган (19,95 грн.), гентаміцин (5,75 грн.) , панкреатин (16,90 грн.), дротаверин (7,84 грн.), фталазол (2,51 грн.), атропін (0,95 грн. + 1,89 грн.) , аденорм (37,68 грн.), седативні (112,00 грн. + 32,81 грн.), золев (114,87 грн.), гепарин (43,02 грн.), синдофарм (9,96 грн.), нейролептичні (2,31 грн.) , тайгерон (63,33 грн.), гліцисед (7, 76 грн.), усього на суму у розмірі 607,35 грн., не є такими, що пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 20.02.2014 р.
У письмових запереченнях проти позову ОСОБА_4 посилається на те, що препарат ангілекс та квіти ромашки не стосуються лікування ОСОБА_1 від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р.
Суд погоджується з цими запереченнями, так як вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_7.
Разом з тим, препарат ангілекс відсутній у чеках, у тому числі у чеку від 15.03.2014 р., на який посилається у письмових запереченнях ОСОБА_4, наданих ОСОБА_1 як докази на підтвердження обставин, яки є підставами позову, а препарат квіти ромашки придбавались згідно чеку від 20.05.2014 р. аптечного пункту № 1 на суму у розмірі 41,57 грн., який, як зазначалось вище, судом до уваги не береться.
Враховуючи викладене, суд частково погоджується з запереченнями ОСОБА_4 проти позову про те, ОСОБА_1 не довів того, що медичні препарати, які придбавались, придбавались саме для його лікування та за призначенням лікаря, частина з цих препаратів не були необхідні для його лікування, а інші придбані товари взагалі не стосувались лікування, та приходить до висновку, що розмір майнової шкоди, який має відшкодувати ОСОБА_4 ОСОБА_8 ОСОБА_9, становить 5 926,52 грн. (6 947,35 413,48 607,35).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнають, що другий відшкодував першому 3 000,00 грн., про що зазначено в позовній заяві та запереченнях проти позову, та що, крім того, підтверджується розпискою від 26.02.2014 р. другого (т. 1 матеріалів кримінальної справи № 274/3636/14-к Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, а. с. 142).
Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4 ОСОБА_8 ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., становить 2 926,52 грн. (5 926,52 3 000,00).
Щодо розміру маральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає таке.
Пунктами 1 та 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.
Абзацом першим пункту 9 постанови від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленуму Верховного Суду України встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вказувалось вище:
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 28.03.2014 р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості;
свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що, зокрема, у ОСОБА_1 при поступленні (до Бердичівської центральної міської лікарні) стан був важкий, з травматологічного відділення він поїхав на повозці, до цього місяць лежав. Вважає, що у ОСОБА_1 були душевні страждання, той відчував фізичний біль як в момент аварії, так і в момент лікування. Поступив з травматичним шоком. В процесі лікування фізичній біль відчував, йому давали знеболюючі препарати;
ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Бердичівської центральної міської лікарні з 20.02.2014 р. по 21.03.2014 р.
Доказів того, що ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., отримав інвалідність, яку має оформити у найближчий час, як про це зазначено у позовній заяві, не подано.
Беручи до уваги наведене, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., ОСОБА_1 була завдана моральна шкода у розмірі 15 000,00 грн.
Щодо остаточного розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню.
Як зазначалось раніше, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, завданий ОСОБА_4 ОСОБА_8 ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., становить 2 926,52 грн., а розмір моральної шкоди 15 000,00 грн.
Відповідно до частини другої статті 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з абзацами третім та четвертим пункту 7 постанови від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. ОСОБА_5 по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.
У день, коли сталась дорожньо-транспортної пригода (20.02.2014 р.), ОСОБА_1 разом з ОСОБА_10 вжили 0,25л горілки.
Разом з тим, у момент дорожньо-транспортної пригода він йшов по узбіччю (не по дорозі).
Вказані обставини встановлені вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили та в силу частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для суду (а. с. 3 6).
За таких обставин суд не вважає, що мала місце груба необережність ОСОБА_1, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, оскільки той, не зважаючи на перебування у стані сп'яніння, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., рухався по узбіччю, а не по проїзній частині дороги.
Частиною четвертою статті 1193 Цивільного кодексу України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Оскільки шкоду ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., було завдано ОСОБА_4 вчиненням злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили, а. с. 3 6), підстави для зменшення розміру відшкодування цієї шкоди відсутні.
Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню 2 926,52 грн., а в якості відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн., тобто позов підлягає частковому задоволенню.
Частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до останніх належать, зокрема, витрати на правову допомогу.
Частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Виходячи з цих норм Цивільного процесуального кодексу України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 99,91 грн. (а. с. 88), а в дохід держави судовий збір у розмірі 247,65 грн., оскільки ОСОБА_11 звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 61, 63, 64, 66, 79, 88, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди 2 926,52 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 99,91 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 247,65 грн.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя В.В. Корбут