АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4234 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Кравець Д.І.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2.04.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Дубик Ю.Г.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство

«Іллічівське» до ОСОБА_1

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу

заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 р. задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «СТ «Іллічівське» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, а саме : стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СТ «Іллічівське» суму понесених матеріальних витрат у розмірі 55 576,55 грн. та судовий збір.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд не повно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, в період з 16 липня 2010 р. по 15 липня 2011 р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника автомобіля марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_4, була застрахована у ВАТ«Страхове товариство «Іллічівське», про що свідчить Поліс № ВС/4644944 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 липня 2010 року (а.с. 5).

В даний час правонаступником ВАТ «Страхове товариство «Іллічівське» є ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське».

Встановлено, що 19 січня 2011 р. близько 09-30 год. з вини відповідача, сталася ДТП, що підтверджується довідками ДАЇ (а.с.8, 9).

Також, вина відповідача підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2011 р., згідно якої його було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п.п.10.2 ПДР, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення - штраф у сумі 340 грн. (а.с. 10).

В наслідок зазначених дій відповідача, власнику автомобіля марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Державному підприємству «Автобаза ДПА України», були завдані матеріальні збитки.

Крім того, в період з 26 серпня 2011 р. по 25 серпня 2012 р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника автомобіля марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_5, знову була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», про що свідчить Поліс № ВС/7158938 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 серпня 2011 року (а.с. 22).

07 лютого 2012 року близько 13-15 год. З вини відповідача ОСОБА_1 на Дніпровському узвозі в м. Києві сталася друга ДТП внаслідок зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2012 р. відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п.п. 13.1 ПДР, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення - штраф - 340 грн. (а.с. 27).

Також, в результаті зазначених дій відповідача, власнику автомобіля НОМЕР_3, що належить Державному підприємству «Автобаза Верховного Суду України», були завдані матеріальні збитки.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На підставі зазначених норм та відповідно до умов Договорів, позивачем було виплачено страхове відшкодування власникам автомобілів, які зазнали матеріальної шкоди, нанесеної відповідачем внаслідок скоєння ДТП.

Так, згідно до Висновку автотоварознавчого дослідження про відшкодування матеріального збитку № 66-1 від 10 червня 2011 р., складеного експертом Бюро експертиз та оцінки майна «Бюмекс» Вартанян Ю.Н., матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1, в наслідок ДТП складає 12 896,33 грн. (а.с. 13-16).

На підставі звернення потерпілої особи - Державного підприємства «Автобаза Державної податкової адміністрації України» від 16 березня 2012 р. та страхового акту № ЦО-27337-ВЕ--01 від 26 березня 2012 року, сплатив Державному підприємству «Автобаза ДПА України» страхове відшкодування в сумі 5 576 ,55 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2930 від 10 квітня 2012 р. (а.с. 11,19,21).

Крім того, згідно до Звіту про оцінку майна № 153 від 16 лютого 2012 р., складеного оцінювачем ТОВ «Сальватор», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок пошкодження при ДТП складає 56 880,93 грн. (а.с. 29-30).

Таким чином, позивачем, на підставі звернення потерпілої сторони ДП «Автобаза Верховного Суду України» від 14 лютого 2012 року, згідно страхового акту № ЦО-27338-АА--7158938 від 03 березня 2012 р. і на підставі ст.ст. 22, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено ДП «Автобаза Верховного Суду України» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.,тобто, відповідно до ліміту відповідальності встановленого Договором, про що також свідчить Платіжне доручення № 3078 від 17 квітня 2013 р. (а.с. 28, 36, 38).

Обгрнутовуючи позов позивач посилався на те, що відповідач, як передбачено договором страхування, не повідомив ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» про настання страхової події в строк, передбачений чинним законодавством, а тому, вважає, що після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до страхувальника про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Згідно п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час здійснення ДТП, учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Проте, відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом.

Згідно до п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість доказів у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник заперечували проти позову, посилаючись на те, що відповідач повідомив страхову компанію про те що сталася ДТП по телефону, що це може підтвердити свідок, що на час першої ДТП обов»язку повідомляти страховика у письмовому порядку не було; а щодо другої ДТП - то у нього був договір добровільного страхування, і він особисто через два дні приходив до страховика та писав заяву, а тому, вважає що позивач ним був повідомленим про подію ДТП.

Судова колегія вважає, що доводи відповідача та його представника не можуть бути взяті до уваги, оскільки, щодо першої ДТП - то показання свідка у даному випадку не можуть бути достовірним доказом того, що відповідач повідомляв позивача про ДТП, оскільки, куди і кому, по якому номеру дзвонив відповідач і з ким саме розмовляв (з яким працівником) свідок, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду, пояснити не міг. Жодних належних і допустимих доказів на підтвердження повідомлення позивача телефоном суду не надано.

Щодо факту другого ДТП, то представник позивача заперечив факт існування у відповідача договору добровільного страхування саме на час події другої ДТП; на підтвердження своїх доводів надав копію договору добровільного страхування, де зазначено строк дії цього договору з 19.07.2010 р. по 18.07.2011 р., тобто, цей договір був чинним на час першої ДТП (а.с.116) , а з письмовою заявою відповідач не звертався.

Таким чином, щодо другої ДТП жодних доказів про повідомлення позивача про подію ДТП у суду немає. Також відсутні належні докази щодо повідомлення страховика про попередню ДТП, що сталася 19.01.2011 р., про що було зазначено вище. До того ж, потерпілій стороні було виплачене страхове відшкодування за договором обов»язкового страхування, а звернення позивача до страховика із заявою стосувалося договору добровільного страхування.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд правильно дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити, а заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.12.2013 р. - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :