АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6096/15 Справа № 175/2799/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_4» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним(а.с.2-9).

Позивачі зазначали, що 05.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_4» та ними, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладено кредитний договір №СL-305/153/2008.

Договір укладено сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів фізичних осіб, за яким згідно п.п.1.2 договору банк надає позичальникам кредит в іноземній валюті, а саме 26964,00 доларів США зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 17.07.2015 року.

Вказуючи на неправомірність укладання кредитного договору №СL-305/153/2008 від 05.07.2008 року в іноземній валюті, що представники банку в порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» надали неналежну інформацію щодо умов договору, у тому числі щодо наслідків зміни курсу долара США по відношенню до національної валюти, що договір укладено внаслідок помилки стосовно суттєвих умов договору та що на момент укладання спірного договору банк не мав відповідної ліцезії на укладання таких договорів, позивачі просили визнати кредитний договір №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, укладений між ними та ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» 05.07.2008 року, недійсним в повному обсязі.

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_4» звернулось з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.67-69).

В обгрунтування позову ПАТ «ОТП ОСОБА_4» зазначило, що 17.07.2008 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 26 964,00 доларів США, а позичальник прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у кредитному договорі.

Банк виконав зобов'язання передбачені кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти.

Згідно ч.2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати платежів у розмірі, строки, що визначені у додатку №1 до кредитного договору, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

Станом на 16.07.2014 року виникла заборгованість в розмірі 105284,77 грн., які складаються з: залишок заборгованості за кредитом 8531,28 доларів США; сума відсотків несплачені відсотки за користування кредитом 453,54 доларів США; заборгованість по штрафним санкціям 221,08 грн.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №SR-305/153/2008 від 17.07.2008 року, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх зобов'язань перед банком за кредитним договором.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на наявність заборгованості за кредитним договором, ПАТ «ОТП ОСОБА_4» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року в розмірі 105284,77 грн.

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось з уточненою зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.149150).

В обгрунтування вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» послалось на обставини щодо укладення кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, наведені в позовній заяві ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та зазначило наступне.

11.09.2013 року додатковим договором №2 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року сторони домовились внести зміни та доповнення наступного змісту: ОСОБА_2 приймає всі зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, внаслідок чого на підставі ст.543 УК України та в порядку ст.37 ЦПК України стає солідарним боржником.

Згідно з умовами договору факторингу від 07 листопада 2014 року ПАТ «ОТП ОСОБА_4» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило замінити у справі відповідача ОСОБА_5 та залучити до участі у справі ОСОБА_2 та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року у сумі 105 284,77 грн.(а.с.149-150).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним, відмовлено(а.с.183-189).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборговансіть за кредитним договором від 17 липня 2008 року у розмірі 105 284,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати на користь ПАТ «ОТП ОСОБА_4» у розмірі по 526,42 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року другий абзац резолютивної частини рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року викладено у наступній редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_3, і.н. та ОСОБА_2, і.н. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборговансіть за кредитним договором №CL-305/153/2008 від 17 липня 2008 року у розмірі 105 284,77 грн., які складаються з залишку заборгованості за кредитом у розмірі 8531,28 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом ОСОБА_4 Банку України із розрахунку по курсу 1171,8072 грн. за 100 доларів США становить 99970,15 грн., та суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 453,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом ОСОБА_4 Банку України із розрахунку по курсу 1171,8072 грн. за 100 доларів США становить 5314,62 грн.»(а.с.209).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявленого ними позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про отримання відповідної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, що суд неповно зясував обставини щодо розміру заборгованості, допустив порушення норм матеріального та процесуального права(а.с.191-195).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав Основний закон держави не встановлює.

Згідно вимог ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За положеннями ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_4 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

По справі встановлено, що 17.07.2008 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року в іноземній валюті, відповідно до п.1.1. якого банк надав останньому кредит у розмірі 26964,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов'язання, встановлені у кредитному договорі. Порядок та суми щомісячних платежів визначено графіком платежів, строк остаточного повернення кредиту встановлено не пізніше 17.07.2015 року. Цільове призначення кредиту-купівля автомобіля марки Mitsubishi Qutlader(а.с.13-15, 17-19).

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у сумі 26 964,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 17 липня 2008 року(а.с.20), факт придбання автомобіля підтверджується договором купівлі-продажу №0807-09001 від 09.07.2008 року(а.с.24-26).

В забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №SR-305/153/2008 від 17 липня 2008 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх зобов'язань перед банком за кредитним договором(а.с.85-86).

15 січня 2009 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №СL-305/153/2008/1 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, предметом якого є доповнення кредитного договору графіком платежів(а.с.77-78).

26 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №СL-305/153/2008/2 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, яким передбачено внесення відповідних змін до кредитного договору(а.с.79-80).

23 липня 2010 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4», правонаступником ЗАТ «ОТП ОСОБА_4», та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, яким сторони домовились внести відповідні доповнення до кредитного договору(а.с.8182).

27 липня 2011 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, яким сторони домовились внести відповідні доповнення до кредитного договору(а.с.83-84).

11 вересня 2013 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_3, а також ОСОБА_2, яка зазначена як «позичальник №2», укладено додатковий договір №3 до кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, яким сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору та викласти графік платежів в новій редакції(а.с.28-30).

11 вересня 2013 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_4» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір №2 до договору поруки №SR-305/153/2008 від 17 липня 2008 року, згідно якого сторони домовились припинити дію договору поруки (а.с.125).

Із договору факторингу від 07 листопада 2014 року та додатку №1 до договору факторингу вбачається, що ПАТ «ОТП ОСОБА_4» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року(а.с.154-168).

Як видно із справи, станом на 16.07.2014 року за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року склалась заборгованість в розмірі 105284,77 грн., яка ПАТ «ОТП ОСОБА_4» відступлена ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та саме яку останнє просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2(а.с.149-150).

Із справи вбачається, що 08 листопада 2006 року ОСОБА_4 України видав ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» банківську ліцензію №191, зареєстровану ОСОБА_4 Банком України 02 березня 1998 року за №273, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Дозвіл №191-1, зареєстрований ОСОБА_4 Банком України 02 березня 1998 року за №273, який має банківську ліцензію за №191, видану ОСОБА_4 Банком України 08 листопада 2006 року, на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до дозволу №191-1 від 08 листопада 2006 року, що містить перелік операцій, які має право здійснювати ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» (а.с.48-51).

Отже, зазначений ОСОБА_4 на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право станом на час укладання спірного договору кредиту, тобто станом на 17.07.2008 року, здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, здійснення таких операцій в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Як вбачається із справи, ОСОБА_3, отримавши кредит в іноземній валюті, виконував зобовязання щодо його погашення з урахуванням курсу долара США по відношенню до курсу гривні України станом на відповідний період оплати.

Наведені обставини свідчать, що при укладенні спірного кредитного договору позичальник зясував умови, на яких він укладається, у тому числі умови, що саме він, позичальник, несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором, а тому наведені в позовній заяві обгрунтування не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют та можливість отримання кредиту в національній валюті, що не протирічить змісту ст.ст.6,627 ЦК України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Встановивши зазначені обставини та відсутність доказів про порушення ЗАТ «ОТП ОСОБА_4» положень Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст.203,215 ЦК України при укладанні кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, та з урахуванням зазначених положень діючого законодавства, що регулюють правовідносини стосовно використання іноземної валюти, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами - ст.629 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.610 ЦК України.

За положеннями ст.612 ЦК України одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ст.514 ЦК України.

Таким чином, встановивши, що ЗАТ «ОТП ОСОБА_4», правонаступником якого значиться ПАТ «ОТП ОСОБА_4»(а.с.88-96), належним чином виконав умови кредитного договору №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, та що станом на 16.07.2014 року за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року склалась заборгованість в розмірі 105284,77 грн., суд прийшов до правильного висновку про стягнення визначеної заборгованості на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому ПАТ «ОТП ОСОБА_4» відступлено право вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на відмову суду у проведенні науково-економічної експертизи кредитного договору та неповне у зв'язку з цим з'ясування обставин справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, які склались між сторонами у зв'язку з укладеним кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року, в умови якого сторонами неодноразово вносились відповідні зміни та доповнення, проводилась відповідна оплата на погашення заборгованості.

Доводи скарги про відсутність належного розрахунку заборгованості безпідставні та спростовуються наявним у справі розрахунком заборгованості за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року станом на 16.07.2014 року, із якого виходив ПАТ «ОТП ОСОБА_4», а потім і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому відступлено право вимоги, а саме вимоги щодо заборгованості у розмірі 105 284,77 грн., з зазначенням відповідних складових заборгованості. При цьому, розрахунок заборгованості проведено відповідно до умов договору та внесених до нього змін та доповнень, пеня у сумі 221,08 грн. визначена за період з 19.11.2013 року по 30.03.2014 року(а.с.87).

Наявний у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором №СL-305/153/2008 від 17.07.2008 року станом на 16.07.2014 року(а.с.87) відповідачі не спростували, належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст.57,58 ЦПК України, в підтвердження своїх доводів не надали.

З урахуванням дати звернення ПАТ «ОТП ОСОБА_4» до суду з позовом про стягнення заборгованості 10.09.2014 року та дати внесення позичальником відповідного платежу на погашення кредиту у травні 2014 року(а.с.67-69,87), позов пред'явлено в межах позовної давності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та діючому законодавству, що регулює зазначені правовідносини, дослідженим доказам у справі суд дав оцінку відповідно до ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -