Справа № 635/252/15-ц
Провадження № 2/635/848/2015
12 жовтня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бобко Т.В.
секретар судового засідання Щербак Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання прилюдних торгів недійсними,-
Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив визнати результати проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 недійсним, визнати протокол від 20 березня 2013 року по проведенню прилюдних торгів з реалізації зазначеного майна недійсним, визнати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 11 квітня 2013 року недійсним та визнати свідоцтво про право власності на квартиру, посвідчене ПН ХМНО ЄмецьІ.О. 19 квітня 2013 року та зареєстроване ним в реєстрі за № 877 недійсним.
Представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав, наведених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі та третя особа повторно не з'явилися у судове засідання, були повідомленими про день та час слухання справи своєчасно і належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 липня 2012 року, в провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилася цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення безпідставно набутих коштів. З метою забезпечення зазначеного позову за заявою представника позивача ухвалою Харківського районного суду Харківської області був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1. Запис про обтяження майна був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Харківською філією державного підприємства «Інформаційний цент» Міністерства юстиції України 30 липня 2012 року за №12800077.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2013 року Харківською філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство юстиція» були проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3
Результат прилюдних торгів, переможцем яких став ОСОБА_2, оформлений протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство юстиції» №57-02/111/13/а від 20 березня 2015 року. Після продажу вищевказаної квартири, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Кондратьєвою О.Д. 11 квітня 2013 року був складений акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, який затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Пікулою В.Ю. зі змісту якого вбачається, що прилюдні торги були проведені на виконання дублікату виконавчого напису, вчиненого 27 лютого 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1352 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 107800 гривень.
На підставі вищевказаного акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 квітня 2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальної округу Харківської області Ємець І.О., зареєстрованого в реєстрі №877.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.
За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 4 зазначеного закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а також зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (врегульованих Законом України "Про виконавче провадження", ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.
Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.
Правовий аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та зазначеної Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та пп. 5.11, 5.12 Інструкції).
Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838, за яким відповідно до п. 2.2 прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів; по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.
Відповідно до п. 3.2 зазначеного Тимчасового положення, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами і доповненнями). До заявки додаються: 1) копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження також довідка державного виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; 2) копія акта опису й арешту майна; 3) копії правовстановлювальних документів, що підтверджують право власності або право користування нерухомим майном; 4) документи, що характеризують об'єкт нерухомості (копію технічного паспорта на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо); 5) у разі продажу об'єкта незавершеного будівництва державний виконавець додає до заявки також копію рішення про відведення земельної ділянки та копію дозволу місцевого органу виконавчої влади і (чи) органу місцевого самоврядування на будівництво; 6) у разі продажу майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, - довідка про розмір частки державної власності у статутному фонді підприємства-боржника та копія повідомлення Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника;
Пунктом 3.9 Положення передбачено, що якщо реалізації підлягає житловий будинок, квартира, то в інформації додатково зазначаються в тому числі правовий режим квартири, будинку та обмеження на використання квартири, будинку.
Як встановлено в ході судового розгляду, на момент проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна - квартири №12 в будинку №4а в с. Пісочин Харківського району Харківської області 20 березня 2013 року існувала ухвала Харківського районного суду Харківської області про вжиття заходів забезпечення позову, якою на зазначене майно був накладений арешт та існував запис про обтяження майна був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ухвала є чинною до теперішнього часу.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що під час підготовки та проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири відповідними установами та організаціями, в тому числі спеціалізованою організацією з'ясовувалася інформація щодо наявних обмежень на використання цієї квартири, в тому числі заборони відчуження та арешту, як то передбаченого п.п. 3.2, 3.9 Тимчасового положення.
Арешт майна є мірою, що забезпечує інтереси громадян, організацій та держави у випадках, передбачених законом і полягає у наступному: 1) у проведенні його опису, 2) оголошенні заборони розпоряджатися ним, 3) обмеженні права користування майном, 4) вилученні у боржника та передаванні на зберігання іншим особам. Види, обсяг і термін обмеження встановлюють безпосередньо державні виконавці при виконанні судового рішення в кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідність використання та інших обставин ( ст.55 Закону Украйни «Про виконавче провадження»).
Таким чином, наявність арештованого майна породжує неможливість для його власника здійснення свого суб'єктивного права на розпорядження чи користування цим майном.
В порушення вищевказаних правових норм, спірна квартира, будучи арештованим майном відповідно до ухвали Харківського району Харківської області, без відома позивача, прав та інтересів якого безпосередньо стосується доля спірної квартири, була реалізована на прилюдних торгах, що призвело до порушення прав останнього, оскільки про проведення прилюдних торгів його повідомлено не було, у зв'язку з чим позбавлено можливості брати участь у розподілі коштів, виручених від реалізації арештованого майна, крім того рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2012 року залишається по сьогоднішній день не виконаним.
Таким чином судом встановлено, що мало місце порушення Тимчасового положення при проведенні прилюдних торгів, ці порушення вплинули на результати торгів, у звязку з чим мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, в тому числі щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2012 року.
Як вбачається з правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838.
Така правова позиція узгоджується з положеннями ст.ст. 650 та ч.4 ст. 655 ЦК України.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом.
Одночасна наявність двох факторів: порушення норм закону при проведенні торгів і порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, які встановлені під час розгляду справи, слід вважати істотними, оскільки позбавили позивача можливості особисто стати учасником торгів,брати участь у розподілі коштів, виручених від реалізації арештованого майна та на виконання рішення суду, ухваленого в його інтересах.
Визнання прилюдних торгів недійсним з підстав, визначених вище має наслідки, які тягнуть за собою визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та припиняє право власності на спірну квартиру переможця прилюдних торгів, оскільки відсутня підстава його реалізації.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідачами не надано в ході судового розгляду доказів, які б спростовували вищевказані доводи позивача в обґрунтування позовних вимог щодо визнання прилюдних торгів недійсними, а також щодо правомірності дій спеціалізованої організації під час проведення прилюдних торгів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Харківської філії Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція», Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець Іван Олександрович, про визнання прилюдних торгів недійсними - задовольнити повністю.
Визнати недійсними прилюдні торги від 20 березня 2013 року з продажу квартири АДРЕСА_1.
Визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 №57-02/111/13/а від 20 березня 2013 року.
Визнати недійсним акт старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Кандратьєвої О.Д. про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 11 квітня 2013 року.
Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 19 квітня 2013 року, посвідчене приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець Іваном Олександровичем, зареєстроване в реєстрі за №877.
Відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -