Справа № 428/1032/15-ц
Провадження № 2/428/716/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у 1990 році вона почала мешкати однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у належній їй квартирі за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25, разом з донькою ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку ОСОБА_3 виховував як рідну. У 1993 році ОСОБА_3, працюючи на Сєвєродонецькій автобазі, отримав квартиру АДРЕСА_1, в якій за спільні кошти було зроблено ремонт і в якій вони продовжили спільне мешкання. За час свого життя ОСОБА_3 вказану квартиру не приватизував. Наприкінці 2014 року, у Житомирській області, під час гостювання у її родичів, ОСОБА_3 потрапив у лікарню, де позивач за ним доглядала, купувала ліки тощо, 23 грудня 2014 року він помер. Позивачем було організовано за спільні кошти його перевезення до м.Сєвєродонецька та похорон. Незважаючи на смерть ОСОБА_3, вона, як його дружина, продовжувала мешкати в квартирі АДРЕСА_2 та нести тягар її утримання. Коли працівники КП «Житлосервіс «Злагода» дізнались про смерть наймача квартири ОСОБА_3, то повідомили, що вона повинна зібрати усі належні їй речі та звільнити квартиру, так як квартира не приватизована, а, отже, є власністю держави і не переходить у спадок померлого. Крім того, незважаючи на знаходження у квартирі належних їй та ОСОБА_3 речей, працівники КП «Житлосервіс «Злагода» без її відома замінили замки в квартирі та опломбували її, а тому на даний час вона позбавлена не лише особистих речей та майна, а й єдиного постійного місця проживання. Вона має у власності квартиру АДРЕСА_3 та зареєстрована в ній, однак в даній квартирі не мешкає, так як постійно мешкала в квартирі АДРЕСА_1, а в належній їй квартирі мешкає донька ОСОБА_7 разом з неповнолітніми дітьми. За час життя з ОСОБА_3, з яким усе майно та речі були спільними, вони визначили, що квартира АДРЕСА_3 буде належати ОСОБА_7, яку ОСОБА_3 вважав своєю донькою. На даний час, незважаючи на спільне з ОСОБА_3 життя як подружжя і наявності спільного подружнього майна, а також залишеної спадщини, вона позбавлена можливості їх отримати. Оскільки вона та ОСОБА_3 почали мешкати однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрацію шлюбу з 1990 року та спільне життя тривало до смерті останнього, просить встановити факт, що вона та ОСОБА_3 мешкали однією сімєю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по час смерті останнього, 23 грудня 2014 року. Також, оскільки свою квартиру ОСОБА_3 отримав у 1993 році та з того часу вони разом мешкали в цій квартирі однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, та вона вселилась у зазначену квартиру саме в якості члена сімї, а саме дружини ОСОБА_3, маючи з ним рівні права та обовязки, що підтверджується фактом її проживання в квартирі з 1993 року по час смерті ОСОБА_3 23 грудня 2014 року, а також знаходженням в даній квартирі усього належного їй та ОСОБА_3 майна, просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 311 у будинку № 43 по вул. Вілєсова в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та додатково пояснила, що вони з ОСОБА_3 мешкали разом з 1990 року. Їхні діти, знайомі знали, що вони мешкають як чоловік та дружина, разом ведуть спільне господарство та навідують родичів. На даний час мешкає разом із донькою у приватизованій квартирі за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25. Ключі від квартири ОСОБА_3 знаходяться у неї, вона встигла вивезти деякі особисті речі, однак інші залишились у вказаній квартирі, яку опечатали працівники КП «Житлосервіс «Злагода».

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки після смерті наймача комунальні послуги за квартиру за зазначеною адресою не сплачувались, позивачем особисто було складено розписку, в якій зазначено, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та наймач ОСОБА_3 звертався із заявою до Управління праці та соціального захисту населення за призначенням субсидії на комунальні послуги, в якій не зазначено, що він та позивач мешкають разом за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача та мешкає за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 21. Підтверджує, що з 1990 року позивач та ОСОБА_3 мешкали разом як чоловік та дружина спочатку у квартирі за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 17/25. Потім, коли донька позивача уклала шлюб, а ОСОБА_3 отримав квартиру, переїхали до нього за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311. Разом вони провідували своїх хворих батьків, позивач спілкувалась з дітьми ОСОБА_3 Хто сплачував за похорон ОСОБА_3 їй не відомо, але похорон відбувався за адресою позивача, організували поховання вона та доньки ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він працював разом із ОСОБА_3 на одному підприємстві, з позивачем знайомий з 1990 року. Приблизно з 1989 року позивач та ОСОБА_3 мешкали спочатку за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 17/25, у квартирі позивача, а потім, коли ОСОБА_3 отримав квартиру, у нього, за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311. Із ОСОБА_3 він спілкувався кожен день, дружні стосунки вони підтримували і після того, як вийшов на пенсію. Із розповідей ОСОБА_3 йому відомо, що з позивачем вони жили дружньо, не сварилися, разом працювали на городі у його батька у с.Єпіфанівка. Дружили родинами, у гості до них ходили у квартиру по вул.Вілєсова. Після отримання своєї квартири ОСОБА_3 перевіз речі із квартири позивача: нові - на нову квартиру, старі у село. Похорон ОСОБА_3 відбувався за адресою позивача по вул. Новікова, 17/25.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що мешкає за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 43/307, вони з ОСОБА_3 сусіди, крім того, працювали разом та підтримували дружні стосунки, приходили один до одного у гості. Разом з позивачем ОСОБА_3 жив як чоловік та дружина років 20-25, вели спільне господарство. У квартирі ОСОБА_3 були особисті речі позивача. Похорон ОСОБА_3 відбувався за адресою ОСОБА_1 по вул. Новікова, 17/25.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача. Їй відомо, що позивач та ОСОБА_3 з 1990 року жили разом як чоловік та жінка спочатку у квартирі позивача по вул.Новікова, а потім у квартирі ОСОБА_3 по вул.Вілєсова. У 1993 році вона допомагала їм клеїти нові шпалери, після чого вони почали разом жити у новій квартирі. ОСОБА_1 поводила себе як господиня квартири, готувала їжу, прибирала. Їй відомо, що ОСОБА_3 поховано у с.Єпіфанівка, після похорону позивач роздавала його речі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача. У 1990 році їй було 10 років, вона мешкала по вул.Новікова, її матір познайомилась із ОСОБА_3 та вони стали жити разом як чоловік та дружина однією родиною. У 18 років вона повернулась жити у квартиру по вул.Новікова, а матір та ОСОБА_3 залишились мешкати по вул.Вілєсова та продовжувати вести спільне господарство. Потім захворіли батьки її матері та вони були змушені поїхати на Західну Україну, де і помер ОСОБА_3 Поховали його у с.Єпіфанівка, після смерті матір роздала його речі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що працює майстром у КПЖ «Злагода». Від керівника отримала наряд на акт прийому квартири, опечатали, відкрили через місяць, пломбу було зірвано. Під час огляду квартири житлового стану не побачила, носильних, особистих речей не бачила, постільну білизну було розкладено, штори закриті, в квартирі був ідеальний порядок, можливо господиня хороша прибирала.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона дочка померлого ОСОБА_3, позивача знає, у 1990 році батько розвівся з її матірю та почав проживати разом з позивачем. Проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Останнього разу бачила батька у листопаді-грудні 2014 року, до відїзду до Західної України.

Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

З показань свідків, наданих у судовому засіданні вбачається, що померлий ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 дійсно проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу, що також підтверджується наданими суду різноманітними фотокартками за різний період часу із зображенням позивача та ОСОБА_3 разом на сімейних святах, крім того позивач ОСОБА_1 в акті перевірки санітарно-технічного стану від 16.01.2015 року зазначено в якості родича померлого та відповідно до розписки від 16.01.2015 року у неї є ключі від квартири померлого ОСОБА_3, із свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 475316 вбачається, що ОСОБА_3 помер у Житомирській області, смт.Ємільчине, де проживають батьки позивача, що не заперечується відповідачем, а крім того, підтверджується свідченнями свідків.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки їх показання узгоджуються між собою не суперечать іншим зібраним у справі доказам і підтверджують те, що позивач та померлий ОСОБА_3 вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Виходячи з обставин справи та положень Сімейного, Цивільного кодексів України, за якими факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу породжує певні права, тобто має юридичне значення, суд визнає можливим встановити зазначений факт.

Оскільки дана категорія цивільних справ виникла у зв'язку з прийняттям нового СК України, то встановлення зазначеного факту можливо лише після набрання чинності ЦК України та СК України, тобто з 01.01.2004 року до моменту смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.817 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вслелилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловили таку згоду.

ОСОБА_3 помер 23 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 475316, виданого 26.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області.

З пояснень позивача та свідків, наданих у судовому засіданні, та письмових доказів судом встановлено, що позивач проживає у квартирі наймача за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Вілєсова, 43/311, з 1993 року, в якості дружини померлого наймача та з його усної згоди, проживала з ним разом в якості члена його сімї і вела з ним спільне господарство, у звязку з чим має право користування вказаним жилим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами та поясненнями свідків, сумніву у суду не викликають, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 64, 65 ЖК України, ст. 817 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з ОСОБА_3, померлим 23.12.2014 року, однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01.01.2004 року по 23.12.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 311 у будинку № 43 по вул.Вілєсова, м.Сєвєродонецька Луганської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник