АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 1692 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24.10.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості її частки у спільному частковому майні - квартирі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_3,подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на незаконність ухваленого рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що у Відповідача є можливість виплати позивачці компенсацію вартості її частки у квартирі, яка є спільною частковою власністю. У випадку задоволення позову, у зв'язку з отриманням частки позивача, відповідач стає співвласником більшої частини квартири. При цьому, для виплати грошової компенсації вартості частки належної позивачу, відповідач може отримати кредит у банку під заставу своєї частки квартири. У випадку небажання відповідача особисто виплати належну позивачу компенсацію вартості її частки у квартирі, цю компенсацію можливо отримати з продажу спільної квартири, проти чого відповідач не заперечує. У випадку неотримання від відповідача компенсації вартості частки майна у позивача наступить складна грошова ситуація, яка полягає в неможливості забезпечити ОСОБА_5 навчанням та проживання закордоном. Тобто, несплата позивачці грошової компенсації вартості її частки у квартирі у будь-який з вищезазначених способів порушить не лише її право а і право третіх осіб.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Позивачка ОСОБА_3 та треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від ОСОБА_3 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з наявністю у неї на утримання неповнолітньої дитини - доньки Вікторії 2006 року народження та у зв'язку з перебуванням її представника - ОСОБА_6 на листі непрацездатності.

Колегія суддів не вбачала підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3, а саме для відкладення розгляду справи виходячи з наступного. Так, неповнолітній дочці позивачки - Вікторії виповнилось 8 років, вона навчається у шкільному закладі і сам факт наявності у позивачки неповнолітньої дитини не свідчить про поважність причин її неявки в судове засідання. Що стосується причин неявки ОСОБА_6 в судове засідання, то вона дійсно здійснювала представництво позивачки в суді першої інстанції, на теперішній час перебуває на листі непрацездатності у зв'язку з вагітністю до 19.14. 2015 року включно, тобто ОСОБА_6 тривалий час буде перебувати на листі непрацездатності, а суд, у відповідності до вимог закону, зобов'язаний розглянути справу у визначений законом (розумний) строк. Крім того, строк дії довіреності, якою позивачка уповноважила ОСОБА_6 на представництво її інтересів в суді закінчився 19.01.2015 року (а.с. 137). За таких обставин, колегія суддів розцінила причини неявки позивачки у судове засідання як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності та відсутності третіх осіб, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до договору купівлі - продажу нерухомості від 31.07.1997 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є власниками 90/400 частин кожен квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_8 була власником 10/100 часток зазначеної квартири. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_3 отримала у спадок 10/100 частин вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 18.01.2011 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП КМБТІта РПВна ОНМ квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (10/100 + 90/400 =130/400 часток), ОСОБА_2 (90/400 часток), ОСОБА_5 (90/400 часток), ОСОБА_4 (90/400 часток) (а.с. 9).

Посилаючись на положення ст. 358, 364 ЦК України, позивач остаточно просила судстягнути з відповідача на її користьгрошову компенсацію вартості її частки у зазначеній квартирі у розмірі 712 726,30 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спірна квартира є спільною частковою власністю сторін та третіх осіб по справі.

Положеннями статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, проведеного Верховним Судом України у листі від 01 липня 2013 року, учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку в майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна.

Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласникам одночасно.

Положеннями статті 364 ЦК України передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

При вирішенні таких справ, крім спеціальної норми, слід керуватися і загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 ЦК) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників і рекомендувати судам ретельно вивчати обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає особа, яка бажає виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, наданим їй ч. 2 ст. 364 ЦК правом, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, і що такий виділ не завдасть їм шкоди.

Перевіряючи зазначені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, позивач оцінила свою частку у спільному майні у розмірі 712726,30 грн., оцінка позивачем зроблена самостійно на підставі статистичних даних, розміщених на сайті Агенції нерухомості «Благовест» станом на серпень 2013 року. Відповідач не погодився з такою оцінкою, посилаючись на те, що вона є явно завищеною та такою, що не відповідає реальній ринковій вартості квартири. Судомбуло роз'яснено позивачу їїправо заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення ринкової вартості квартири, але позивач таким своїм процесуальним правом не скористалась, клопотання про призначення експертизи не заявила, а тому вона не довела суду розміру реальної ринкової вартості квартири на час розгляду справи судом.

Що стосується посилань апелянта на спроможність відповідача сплатити позивачці грошову компенсацію вартості її частки квартири. Так, сам відповідач стверджував суду, що у нього відсутні грошові кошти для сплати такої компенсації, а спірна квартира є постійним та єдиним місцем його проживання.

Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, доказів про отримання ним будь-яких доходів матеріали справи не містять.

У період з листопада 2010 року по квітень 2013 року відповідач працював на посаді старшого викладача Національного університету біоресурсів і природокористування України, середній розмір його заробітної плати склав приблизно 3000 грн.на місяць, що не дозволяло йому здійснити заощадження грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реалізація позивачем свого право на отримання грошової компенсації за її частку у спірній квартирі призведе до скрутного матеріального становища відповідача, та не матиме наслідком фактичне вирішення спору по суті, який довгий час триває між сторонами з приводу порядку користування спільною квартирою та її продажу. Оскільки іншими співвласниками квартири є та залишаються діти позивача та відповідача, в квартирі також зареєстрована неповнолітня дочка сторін, що в цілому надасть можливість ОСОБА_3, навіть після отримання грошової компенсації, проживати в спірній квартирі. Тобто, спір сторін по справі з приводу спірної квартири, у спосіб визначений позивачкою, фактично вирішено не буде.

Крім того, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог. Так, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості її частки у спільній квартирі, однак не заявляє вимог про припинення свого права власності на цю частку квартири та визнання за відповідачем права власності на 130/400 (10/100+90/400) частин квартири, які належать їй на праві власності.

Доводи апелянта про те, що їй потрібні гроші на навчання сина не свідчать про ухвалення судом незаконного рішення, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в рішенні суду.

Виходячи з засад розумності, справедливості та добросовісності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості її частки у спільному майні завдасть істотної шкоди відповідачу ОСОБА_2, як співвласнику квартири, матиме як наслідок можливий продаж його частки квартири з публічних торгів в порядку виконання рішення суду (а ця квартира є постійним та єдиним місцем проживання відповідача) та не вирішить фактично спір сторін з приводу зазначеної квартири.

За таких обставин, суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: