Номер провадження: 22-ц/785/7559/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» - «Про стягнення коштів», -

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просив стягнути з позивача три відсотки річних у розмірі 677,32 грн.; упущену вигоду у розмірі 2596,04 грн.; 4400 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, а також стягнути з моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Позивач послався на те, що 09.10.2013 року між ним відповідачем ПАТ «КБ «Глобус» був укладений договір банківського вкладу № 118515, предметом якого було розміщення в банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи у сумі 5600 євро на строк 366 календарних днів до 10.10.2014 року, з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду, для чого банк відкривав на його ім'я вкладний рахунок № 772 (депозит) в доларах США. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 9,5% річних, мала здійснюватись згідно з умовами договору.

Після спливу строку вкладу він неодноразово звертався із заявами про повернення вкладу, а 16.12.2014 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою, в якій просив повернути йому внесені за договором готівкові кошти з каси банку до 25.12.2014року, інакше 26.12.2014року, він змушений буде звернутися до МВС та прокуратури.

Починаючи з 22.12.2014 року по 09.01.2015 року банк почав виплачувати гроші, а 17.01.2015 року він отримав листа з банку, в якому банк визнав, що остаточно виплатив заборгованість 09.01.2015року.

Таким чином, банк протягом трьох місяців користувався грошима позивача з 10.10.2014 року до 09.01.2015 року що є підставою задоволення його позову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2015 року позов задоволений частково, стягнуто з ПАТ «КБ «Глобус» на користь ОСОБА_2 три відсотки річних у розмірі 677,32 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4400 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 5077,32 грн. Вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 2596,04 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн., збитків у розмірі 143,60 грн. залишені без задоволення. Вирішено питання про стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 243,60 грн.

11.08.2015 року ПАТ «КБ «Глобус» подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

09.10.2013року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «КБ «Глобус» був укладений договір банківського вкладу № 118515, предметом якого було є розміщення в банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи у сумі 5600 євро на строк 366 календарних днів, з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду. Для обліку зазначеного вкладу банк відкрив на ім'я вкладника вкладний рахунок № 772 в доларах США.

Відповідно до умов договору сума вкладу складає 5600 євро. День повернення вкладу 10.10.2014 року. Виплата відсотків, нарахованих на вклад за ставкою 9,5% річних, здійснюється згідно з умовами договору.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно умов договору вкладник має право, зокрема, отримати вклад та суму нарахованих відсотків згідно з умовами цього договору; достроково розірвати договір.

За вказаним договором, вклад виплачується вкладнику по закінченні строку розміщення вкладу, шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника, що відкритий у банку, або шляхом видачі готівки з каси банку (за умови попередження вкладником банку не пізніше ніж за 3 банківських дні, до дати закінчення строку розміщення вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

29.09.2014року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив повернути йому внесені, за вищезазначеним договором, готівкові кошти та нараховані на них відсотки з каси банку, згідно умов договору.

06.10.2014 року позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою вимогою, в якій просив повернути йому внесені, за вищезазначеним договором, готівкові кошти та нараховані на них відсотки з каси банку, згідно умов договору.

Таким чином, відповідач був завчасно повідомлений про необхідність повернення коштів, за депозитним договором з каси банку готівкою, у термін закінчення договору, тобто 10.10.2014 року, у відділенні № 7 банку у м. Одеси, де позивач оформляв свій внесок.

Позивач не мав можливості отримати всій вклад з відповідними процентами, у звязку з чим 10.10.2014 року позивач втретє звернувся до банку із заявою про повернення коштів, однак банк, у порушення умов договору, не зважаючи на те, що позивач попередив про намір отримати кошти в касі банку, перевів 10.10.2014 року внесок та відсотки з депозитного рахунку № 772 на поточний рахунок № 772, при цьому не виплативши позивачу суми внеску в строк.

Враховуючи, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про видачу вкладу та відсотків готівкою у касі банку, колегія суддів вважає дії відповідача щодо переведення внеску та відсотків з депозитного рахунку на поточний рахунок такими, що не відповідають вимогам закону.

У подальшому відповідач почав частково виплачувати позивачу з касу банку грошові кошти, але не у повному обсязі.

Так, 13.10.2014 року позивачу у відділення № 7 банку було видано 100 євро, у звязку з чим позивачем в-четверте було подано звернення до банку, а також позивач відправив листи керівництву УНБ в Одеській області, Відділ банківського нагляду, Керівництву НБУ.

16.10.2014 року позивачу з каси банку було видано 50 євро, 20.10.2014 року - 20 євро.

Колегія суддів вважає, що вказаними діями відповідач порушив права позивача, що виразилось у невиконанні відповідачем в строк умов договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

У відповідності до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

27.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, по якій просив зобовязати відповідача видати позивачу готівкою з каси банку кошти за договором банківського вкладу разом з нарахованими відсотками у розмірі 5483,28 євро.

В процесі розгляду справи районним судом, вищевказана заборгованість була виплачена позивачу відповідачем 09.01.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання перед позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді трьох відсотків річних на суму 41 євро (16 грн. 52 коп. за офіційним курсом НБУ на 10.10.2014 року) - 677,32 грн., що обчислені за формулою: Ш = СхР : К х Д, де Ш - сума штрафних санкцій С- сума заборгованості, Р - розмір штрафних санкцій (п.2 ст.625 ЦК України), К - базова кількість днів у році, Д - кількість днів прострочення повернення коштів. При цьому (Д) кількість днів прострочки: з 10.10.2014 року по 09.01.2015 року склало - 91 днів. (С) Сума боргу: 5483 євро. (Ш) Розмір штрафних санкцій: 5483 х 0,03: 365 х 91 = 41 євро.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача упущену вигоду розмірі 2596,04 грн., оскільки позивач стверджував, що він мав намір покласти кошти, після закінчення дії депозитного договору (10.10.2014року), належні йому 5483 євро, на депозитний рахунок у ПАТ«КБ» Фінансова Ініціатива» строком на рік, під 11,25 відсотків річних, що підтверджується банківським депозитним договором № 91-в-21/2 від 16.10.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що наявність відкритого у позивача банківського депозитного договору № 91-в-21/2 від 16.10.2014 року не може бути безперечною підставою для відшкодування збитків, оскільки позивач мав можливість розпорядитись сумою коштів після їх отримання у будь-який спосіб. При цьому, сума вкладу, а також термін дії договору, відсоткова ставка встановлюються конкретним договором, а не може бути прогнозована. З наданої копії договору вбачається, що позивачем була здійснений депозитний вклад на суму 1535 євро, доказів бажання збільшення вищевказаної суми позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 2596,04 грн. обґрунтовано не були задоволенні районним судом.

Одночасно, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, які передбачені ст. ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки в даному випадку відсутня протиправність дій відповідача, а має місце наявність порушення договірних правовідносин.

Між іншим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення суми витрат за надання правової допомоги є обґрунтованими, у звязку з чим районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про їх задоволення.

Так, згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи.

Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач для захисту своїх прав був змушений звернутися за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_3, з яким за домовленістю сторін, був укладений договір № 10/14 від 10.10.2014 року, про надання юридичної допомоги, за яким адвокат ОСОБА_3 зобов'язався надати юридичну допомогу, щодо захисту прав та законних інтересів позивача у цивільній справі за його позовом до ПАТ «КБ» Глобус», а позивач зобов'язався, попередньо сплатити гонорар адвоката у розмірі 4000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 21-10/14 від 13.10.2014 року на користь адвоката ОСОБА_3 позивачем було сплачено 4000 грн. за правову допомогу за вказаним договором. За фактичним розрахунком та актом виконаних послуг, остаточна сума склала 4400 грн.

Частиною 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI в ст. 1 встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що адвокатом ОСОБА_3 здійснений розрахунок погодинної оплати роботи, якій відповідає вартості сплачених коштів позивачем за надання правової допомоги, а також Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, у зв'язку із чим, такі витрати підлягають стягненню з відповідача.

Одночасно, колегія суддів надає правову оцінку ствердженням апелянта про те, що позивач під час уточнення позовних вимог були змінені підстави та предмет позову. Клегія суддів вважає дані ствердження апелянта помилковими, оскільки позивач, уточнюючи позовні вимоги 12.06.2015 року, фактично змінив предмет позову, підстави позовних вимог залишились беззмінними, що відповідає положенням ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є частково доведеними та підтвердженими, у звязку з чим підлягаючими частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

21.10.2015 року м. Одеса