Семенівський районний суд Полтавської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №547/1000/15-ц
Провадження №2/547/345/15
22 жовтня 2015 року смт. Семенівка
Семенівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Халявки В.І.,
при секретарі Козулі Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із жилого приміщення (квартири),
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до районного суду з позовом, в якому зазначала, що відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до квітня 2010 року. За рішенням суду шлюб між ними розірвано.
Вона має на праві власності квартиру АДРЕСА_1.
Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її квартирі без реєстрації, використовує її майно на власний розсуд, договору найму житла укладати не хоче, участі у веденні господарства не бере та порушує правила співжиття, а саме зловживає алкоголем, приводить в квартиру сторонніх людей для розпивання спиртного, вчиняє безпідставні скандали, ображає її та членів її сімї, чинить психологічне насильство в сімї, тримає її сімю в стані психологічної напруги, страху та тривоги. Протягом останніх років вона повідомляла правоохоронні органи щодо неправомірної поведінки відповідача, але це не дало позитивного результату.
Стверджуючи, що відповідач самоправно без будь-яких правових підстав займає її квартиру, позивачка просила постановити рішення про його виселення із жилого будинку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з серпня 1986 року по квітень 2010 року. Від шлюбу мають трьох дорослих дітей двох синів та дочку, яка проживає разом з нею в квартирі. Після розірвання шлюбу відповідач виписався з квартири, але продовжує в ній проживати, порушуючи при цьому правила співжиття. Він зловживає спиртними напоями . ніде не працює, приводить додому сторонніх людей та розпиває з ними в квартирі спиртне. Відповідач не сплачує комунальні платежі, укладати договір найму частини квартири відмовляється. Вона влітку 2010 року зверталася із заявою в міліцію на неправомірну поведінку відповідача, але ніяких заходів до нього не було вжито. На неправомірну поведінку свого бувшого чоловіка вона також скаржилася голові райдержадміністрації в той час коли там працював відповідач. Вона та діти неодноразово пропонували відповідачеві полікуватися від алкогольної залежності, але той не зважає на їхні прохання.
Позивачка пояснила, що вона не має будь-яких доказів на підтвердження своїх пояснень щодо неправомірної поведінки відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі про перенесення розгляду справи чи розгляд її без його участі, не подав.
Відповідно до приписів ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому за згодою позивачки відповідно до приписів ст. 224 ЦПК України судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи, тобто без участі відповідача.
Вивчивши позовні вимоги, вислухавши пояснення позивачки, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.
Для вирішення вказаного спору слід застосовувати приписи Житлового Кодексу України.
Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення громадян із займаного жилого приміщення допускається лише з підстав, установлених законом.
Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним , систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними виселення винних провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.4 цієї ж статті припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири ) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири ) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Приписи статті 162 ЖК України передбачають плату за користування жилим приміщенням. Тобто у разі недосягнення домовленості про безоплатне користування жилим приміщенням бувший член сімї власника жилого будинку (квартири) повинен укласти договір найму житла.
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Про такий же обовязок доказування зазначено також в частині 3 ст.10ЦПК України, де йдеться про змагальність сторін.
Із пояснень позивачки вбачається , що її бувший чоловік після розірвання з ним шлюбу залишився проживати в її квартирі та своєю поведінкою робить неможливим спільне проживання з ним в одній квартирі. При цьому позивачка на підтвердження своїх слів про негідну поведінку свого бувшого чоловіка не надала суду жодного доказу.
Відповідно до приписів ст.116 ЖК України виселення відповідача із квартири можливе лише у разі систематичного руйнування чи псування житла чи систематичного порушення правил співжиття, якщо заходи запобігання чи громадського впливу виявилися безрезультатними.
Заявляючи про порушення відповідачем правил співжиття (сварки, вживання алкоголю, образи, психологічний тиск і таке інше ), позивачка на підтвердження цих обставин будь-яких доказів не навела та не надала їх судові.
Обовязковою умовою для виселення громадянина із житла є привентивні заходи щодо недопущення неправомірної поведінки. Таким заходами згідно з приписами ст.116 ЖК є заходи попередження та громадського впливу.
ОСОБА_1, стверджуючи що вона впродовж пяти років зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки свого чоловіка, не надала суду жодного доказу на підтвердження свої слів, як щодо самих фактів звернення в міліцію , так і щодо застосованих заходів впливу на відповідача. Бездоказовим є також і твердження позивачки про те, що вона скаржилася на поведінку відповідача за місцем його роботи.
Не надано позивачкою і доказів про те, що відповідач відмовився укладати з нею договір найму житла як бувший член сімї власника жилого будинку (квартири).
Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд вважає за неможливе постановити правосудне рішення, тобто законне і обґрунтоване, лише на поясненнях позивачки без підтвердження їх доказами.
Керуючись ст.ст. 10,11,57,60,212-214 ЦПК України, ст.116 ЖК України,
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із жилого приміщення (квартири) відмовити через недоведеність позовних вимог.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2015 року.