Провадження № 2/760/1344/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Носачову А.К.

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 30120, 00 гр. боргу за договором позики.

В липні 2015 року збільшив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача борг за договором позики, який за курсом НБУ становить 44020, 00 гр.

Посилається в позові на те, що 02 серпня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він надав відповідачу в борг 2 000 доларів США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений не пізніше 3 місяців з дня написання розписки, тобто не пізніше 02 жовтня 2014 року.

В зв»язку з тим, що після спливу обумовленого ними строку повернення коштів відповідач борг не повернув, на його вимоги повернути кошти відповідає відмовою та матеріальним становищем, просить задовольнити позов та стягнути суму боргу за курсом НБУ.

Представник позивача вимоги останнього в судовому засіданні підтримав.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Так, відповідач зазначив, що коштів у борг у позивача він не брав і надану позивачем боргову розписку він не писав.

Крім того, звернув увагу на те, що розписка написана не від його імені, а тому він не є боржником позивача.

Представник відповідача зазначив, що боргова розписка написана з помилками, які, з його точки зору, не можуть бути доказом укладення між сторонами договору позики та доказом боргових зобов»язань відповідача перед позивачем.

Просять у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що 02 серпня 2014 року між сторонами був укладений Договір позики,за яким позивач передав відповідачу в борг 2 000 дол. США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З наданої позивачем розписки вбачається, що вона написана від імені ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що розписка написана саме відповідачем, саме йому передавалися кошти в борг, а змінене прізвище відповідачем у ній пояснив небажанням та наміром останнього не повертати борг уже в момент її написання та неуважністю самого позивача, який не звернув на дану обставину увагу.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №1249 від 23 червня 2015 року рукописний текст розписки про позику у ОСОБА_1 2 000 дол. США, яку складено 02.08.2014 року від імені ОСОБА_3, та підпис від його імені виконаний ОСОБА_2.

При цьому в висновку зазначено, що дослідженням підпису відповідача різними методами будь-яких ознак попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів при виконанні підпису не виявлено.

Як вбачається зі змісту висновку, встановлені експертом при проведенні експертизи збіжні ознаки дали підстави для висновку про те, що розписка від імені ОСОБА_3 та підпис у ній належать саме відповідачу.

/а.с. 5; 47 - 52/

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики.

Справжність розписки та її написання відповідачем підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" гідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на день ухвалення рішення курс Національного банку України долара США до гривні становить 100 дол. США х 2163.9391 грн.

Виходячи з даної норми закону суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суми боргу в гривні, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 43 260 / 2000,00 х 21.63= 43 260 грн. 00 коп. /

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу роцесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України, в обгрунтування своїх заперечень проти вимог позивача, відповідач суду не надав і висновків судової почеркознавчої експертизи не спростував.

Будь-яких клопотань перед судом у порядку ст.ст.133 та 137 ЦПК України з метою витребування доказів в обгрунтування заперечень проти позову та висновків експертизи ні відповідач, ні його представник у судовому засіданні не подавали.

Суд при цьому враховує, що точки зору ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Дійсно, в наданій суду розписці є описки, які в ній були виправлені в дужках, а саме:» две тысячи 00 коп. американских доларов».

Однак, зі змісту розписки вбачається, що перед дужками сума позики зазначена 2000 у.е., а тому, з точки зору суду та викладеного вище, неточності в написанні суми боргу прописом у дужках не є підставою для сумнівів у ній.

Крім того, суд враховує також те, що відповідач у судовому засіданні не спростовував знайомства з позивачем, а також не зумів будь-яким чином пояснити наявності у позивача боргової розписки, виконаної ним, хоч і під іншим прізвищем, та його поінформованості про його місце проживання, вказане у позові.

Оцінюючи висновок судової почеркознавчої експертизи в сукупності з іншими встановленими у судовому засіданні обставинами, суд враховує, що позивачем на виконання вимог закону підтверджено право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання шляхом надання суду оригіналу боргової розписки.

Відповідачем, у свою чергу, будь-яких доказів, які б спростовували це право, суду не надано.

З врахуванням викладеного та встановлених у судовому засіданні обставин, відсутності будь-яких доказів з боку відповідача відсутності боргових зобов»язань перед позивачем, суд вважає боргову розписку та висновок експертизи з врахуванням цих обставин належним доказом обов»язку відповідача перед позивачем повернути боргові кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на його користь 432 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1051 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, ч. 1 ст. 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 43 260, 00 гр. боргу та 432, 60 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: