Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Лисенко Л.І. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 334/3820/15
27 жовтня 2015 року Справа № 22ц/778/5125/15
Р І Ш Е Н НЯ

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвокат -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька , -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, посилался на те, що від шлюбу з відповідачем вона має дитину - ОСОБА_3,2009 року народження. Після розлучення син проживає разом з нею та находиться на її утриманні. Батько мешкає окремо. Оскільки хлопчик страждає на неврологічні розлади, він потребує санаторно-курортного лікування. З цією мето, натепер, вона має намір разом з сином виїхати до держави Ізраїль. Оскільки колишній чоловік не надає згоди на виїзд дитини за межі України, прохала про надання на 3-ри роки дозволу на виїзд за межі України за кордон без згоди та супроводу батька.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2015 року позовні вимоги задоволені.

У скарзі відповідач просив скасувати зазначене рішення, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи й, зокрема, твердив, що суд першої інстанції не зважив на недоведеність його відмови позивачці у виїзді дитини до пред'явлення позову, необхідності та можливості оздоровлення дитини в умовах клімату країни Ізраїль та що це буде діяти в інтересах дитини, сприяти її оздоровленню в певних санаторно-курортних умовах.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції може змінити рішення суду у разі невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, сторони перебули у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на теперішній час постійно мешкає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні та вихованні (а.с.5,6,7).

Обстоюючи свою позицію заявник повідомив суд про те, що дитина страждає на неврологічні розлади та потребує санаторно-курортного лікування й ці обставини підтверджував лікарськими висновками та бронюванням місця у лікувально-оздоровчому дитячому закладі Ізраїлю, а відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на оформлення необхідних документів (а.с.8,10).

Відповідно до ст.141 ЦК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 932 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила).

Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У підпункті 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька, і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

При цьому, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на три роки на регулярні виїзди дитини за кордон без згоди батька без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд, суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавив відповідача дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що надання дозволу на неодноразові виїзди дитини без згоди батька суперечить наведеним нормам закону, так як законодавець передбачив таке право на одноразовий виїзд за рішенням суду.

Нарешті, із довідки лікувального закладу не вбачається, що дитина потребує постійного відновлюваного лікування за кордоном й, зокрема, саме в Ізраїлі (а.с.8).

У підсумку, на думку колегії суддів рішення суду першої інстанції має бути скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.07.2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені заявлених вимог у цій справі відмовити.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: