Ухвалаіменем україни
01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Ступак О.В.,Штелик С.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» Одеської міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою комунального підприємства «Одесміськелектротранс» Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до комунального підприємства «Одесміськелектротранс» Одеської міської ради (далі - КП «Одесміськелектротранс»), обґрунтовуючи вимоги, що протягом семи років вона працювала на різних посадах у відповідача, останньою з яких з 19 вересня 2013 року була посада економіста 1-і категорії (з функціями нормування та обліку робочого часу) фінансово-економічного відділу (далі-економіст). 02 жовтня 2013 року адміністрацією відповідача видано наказ про зміни в штатному розкладі та скорочено дві штатні одиниці економіста 1-ї категорії (з функціями нормування та обліку робочого часу) фінансово-економічного відділу. 07 жовтня 2013 року КП «Одесміськелектротранс» видано наказ про попередження її та ОСОБА_5 про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату та про ознайомлення з переліком вакантних посад на підприємстві, з яким вона ознайомлена 08 жовтня 2013 року. 29 листопада 2013 року профспілковим комітетом КП «Одесміськелектротранс» надано згоду на її звільнення та наказом КІІ «Одесміськелектротранс» від 30 грудня 2013 року № 683 її звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення її з роботи відбулося незаконно, оскільки скорочення чисельності штату у відповідача фактично не відбулося, при звільненні не враховано її переважне право на залишення на роботі у зв'язку з тим, що у неї вища кваліфікація (наявністю вищої освіти) та більший стаж роботи на підприємстві, ніж у інших працівників, крім того вона є самотньою жінкою, просила визнати незаконним її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити на роботі на посаді економіста 1-ї категорії (з функціями нормування та обліку робочого часу) фінансово-економічного відділу КП «Одесміськелектротранс» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року, позов задоволено. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади економіста 1- категоріі (з функціями нормування та обліку робочого часу) фінансово-економічного відділу КП «Одесміськелектротранс». Поновлено ОСОБА_4 на посаді економіста 1-ї категорії (з функціями нормування та обліку робочого часу) фінансово-економічного відділу КП «Одесміськелектротранс» та стягнуто з КП «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 568 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КП «Одесміськелектротранс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз'яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Ураховуючи зазначені норми права та роз'яснення Верховного Суду України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з того, що при звільненні позивача із займаної посади роботодавцем було порушено, передбачений трудовим законодавством, порядок вивільнення працівника, зокрема, не взято до уваги те, що позивач порівняно з іншими працівниками, які займають таку ж посаду, має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, має тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві, а тому відповідно до положень ст. 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Одесміськелектротранс» Одеської міської ради відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. Парінова О.В. СтупакС.П. Штелик