справа №176/1257/15-ц
провадження №2/176/977/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

28 жовтня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої судді - Волчек Н.Ю.,

при секретарі - Ханіній М.Г.

за участі позивача ОСОБА_1,

та представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту) та інших сум , -

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих в наслідок неповернення у строки депозитного вкладу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до договору-заяви депозитного договору № 305835/25236/7-14 від 07 серпня 2014 року між нею та ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» Банк прийняв від неї вклад у сумі 15 000,00 грн. на строк по 07 березня 2015 року, що підтверджується квитанцією № 105476 від 07.08.2014 року на суму 15000,00 гривень. У відділенні №13 банку Криворізької філії їй видали довідку станом на 08.06.2015 р., по якої залишок по вкладу залишається у сумі 15 048,39 грн.

Посилаючись на те, що заява про повернення 07 березня 2015 р. банківського вкладу у сумі 15 000,00 грн. відповідно до договору не була виконана вважає, що їй спричинені збитки, завданні в наслідок не повернення у строк 07 березня 2015 року відповідно до договору №305835/25236/7-14 від 07 серпня 2014 року вкладу.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь вклад у розмірі 15 048,39 грн., 3% річних за порушення зобов`якання, що становить 138,53 грн. та індекс інфляції за несвоєчасне повернення коштів за квітень, травень 2015 р., що становить 2484,19 грн. А також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 5000,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили його задовольнити. Також не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких заяв не надав.

За таких обставин, суд, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення суду, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, та його представника, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні письмові докази по справі, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 07 серпня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 305835/25236/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) на 7 місяців в національній валюті.

Згідно п. 1 зазначеного Договору-заяви Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок № 2630.6.063501.001 у сумі 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч грн. 00 коп.) на строк з 07 серпня 2014 року по 07 березня 2015 року (а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, Банк прийняв від неї вклад у сумі 15000,00 грн. на строк по 07 березня 2015 року, що підтверджується квитанцією № 105476 від 07.08.2014 року на суму 15000,00 гривень (а.с.6).

Відповідно до п.2 зазначеного Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 25,00% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Капіталізація процентів, нарахованих на Вклад, не проводиться. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку №2638.4.063501.001.

Як зазначила позивач, 17 лютого 2015 р. вона звернулася до відповідача з заявою про видачу депозитного вкладу за вищезазначеним Договором-заявою (а.с. 7). З аналогічною заявою також зверталася і 08 червня 2015 року (а.с.8).

Проте ані по закінченні дії даного договору-заяви, ані станом на момент звернення позивача, відповідач не повернув суму даного вкладу, чим порушив права позивача.

Згідно довідки, виданої відділенням №13 банку Криворізької філії, станом на 08.06.2015 р. залишок по вкладу позивачці залишається у сумі 15 048,39 грн. /а.с.9/

В судовому засіданні позивачка зазначив, що проценти по депозиту їй було виплачено, неповернутою залишилася сума депозитного вкладу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно дост. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу(депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено обов'язок банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Станом на 07 березня 2015 року відповідач суму грошових коштів в повному обсязі позивачу не повернув, свої зобов'язання за договором банківського вкладу не виконав, що змусило позивача звернутися до суду.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс 13, відповідно до якої з банку на користь вкладника слід стягувати проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)".

Згідно зі ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав".

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Проте, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведеною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу суми вкладу за вищезазначеним договором є неправомірними, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 15048,39 гривень є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає наступне.

Позивачем до стягнення предявлено 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 138,53 грн. при цьому період розрахунку зазначає з 07.03.2015 року по 26.06.2015 року 112 днів. Суд зазначає, що наведений розрахунок проведений з порушеннями, а тому проводить свій розрахунок.

Враховуючи, що відповідно до умов договору № 305835/25236/7-14 від 07.08.2014 року, строк повернення депозиту до 07 березня 2015 року, першим днем прострочення виконання зобовязання є 08.03.2015 року. Отже строк розрахунку 3% річних складатиме: з 08.03.2015 року по день ухвалення рішення, тобто по 28.10.2015 року. Таким чином, сума 3% річних від прострочення виконання зобовязання становить: 15048,39 х 3% х 234 дні прострочення / 365 = 289,42 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача грошового еквіваленту процентів індексу інфляції, суд зазначає, що станом на 28.10.2015 року грошовий еквівалент процентів індексу інфляції складає: (15048,39 х 117,52%/інд.інф. за квітень-вересень 114,0 102,2 100,4 99,0 99,2 102,3/) : 100% = 17684,87 грн.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 17684,87грн.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Позивач у своїх вимогах просить стягнути 3% річних у розмірі 138,53 грн. та грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 2 484,19 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних у розмірі 138,53 грн., а грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 2484,19 грн.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди відповідно до ст. ст. 23 та 611 ЦК України, суд виходить з того, що, по-перше, умови укладених позивачами з відповідачем договорів банківських вкладів не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання; і, по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 243,60грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вони знайшли своє підтвердження у судовому засідання з досліджених доказів.

На підставі викладено та керуючись ст.ст.10, 11, 34, 60, 61, 88, 212, 213, 215,

224, 228 ЦПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту) та інших сум - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Криворізької філії відділення №13 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костенка, 6), за неповернення вкладу (коштів) у строки, передбачених договором №305835/25236/7-14 від 07 серпня 2014 рок на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що має ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти в загальному розмірі 17671 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят одна) грн., 11 коп., з яких: 15048,39 грн. заборгованість по вкладу; 138,53 грн. - 3% річних від прострочення виконання зобовязання; 2484,19 грн. - індекс інфляції.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави витрати з оплати судового збору у розмірі 243 грн.,60 коп. (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів Державний бюджет м. Жовті Води; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 36916755, банк отримувача ГУДКСУ у Дніпропетровській області, код банку отримувача (МФО) 805012, рахунок отримувача 0018, код бюджетної класифікації 22030001, ЄДРПОУ суду 02891301).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек