У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 26 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 821 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом по 29 квітня 2008 року.

Відповідач не виконав зобов'язань відповідно до умов договору, у зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту у сумі 22 323 грн. 92 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив як основний так і спеціальний строк позовної давності для вимоги про повернення кредиту.

З такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони суперечить вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 29 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СNHORX01500797 від 29 квітня 2006 року про надання кредиту в сумі 2 821 грн. 50 коп. на строк 24 місяці до 29 квітня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 6).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на 16 травня 2014 року останній має заборгованість у сумі

22 323 грн. 92 коп., яка складається з 1 080 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 7 819 грн. 36 коп. - заборгованість за процентами по кредиту; 11 884 грн. 42 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 039 грн. 23 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 4-5).

Суди, при ухваленні судових рішень, виходили із загальної позовної давності тривалістю 3 роки, строк позовної давності, передбачений п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови), згідно якого термін позовної давності встановлено тривалістю 5 років, до уваги не брали, посилаючись на те, що позивач не надав доказів, що Умови є невід'ємною частиною кредитного договору, і що відповідач з ними ознайомлений.

Відповідно до п. 5.5 Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а. с. 7-10).

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Наявна у матеріалах справи копія Умов надання споживчого кредиту не містить дати їх затвердження, терміну дії та відповідність її оригіналу суддею не засвідчена, тому не є належним доказом досягнення між сторонами домовленості про збільшення строку позовної давності.

Разом з тим, суди не звернули уваги, що згідно наданого позивачем розрахунку відповідач після закінчення строку дії кредитного договору - 26 травня 2009 року здійснював погашення кредиту, що може свідчити про переривання строку позовної давності (а.с.5).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Проте, суди не з'ясували, коли відповідачем було здійснено останній платіж стосовно кожної окремої частини, і відповідно належним чином не вирішено питання, які платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів від дня, коли відбулося порушення строку сплати і чи взагалі такі підлягають стягненню.

Крім того у матеріалах справи є заява ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності (а. с. 29-31).

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко