Справа № 379/836/15-ц Головуючий у І інстанції Василенко О.М.
Провадження № 22-ц/780/4934/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 19.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Сержанюка А. С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, відшкодування втраченої вигоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

16 січня 2015 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу №4238-44.23 «Новорічні свята 2015», згідно умов якого він вніс в банк грошові кошти в розмірі 28011,00 доларів США з терміном дії до 16 квітня 2015 року. Пунктом 2.3 договору визначено, що розмір процентів по вкладу залежить від строку перебування вкладу на рахунку та встановлюється наступним чином: з 1-го по 30-й день - 12 % річних, з 31-го дня по 60-й день - 11 % річних, з 61-го дня по дату, зазначену в пункті 2.4 цього договору - 10 % річних.

Відповідно до п.2.4 договору термін повернення банківського вкладу є 16 квітня 2015 року. З настанням терміну повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок № НОМЕР_1, відкритий в банку.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що проценти за користування вкладом виплачуються щомісячно, 1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий в банку.

Після закінчення встановленого сторонами терміну банківського вкладу, а саме 27 травня 2015 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому вищезгаданих коштів, на що банк відмовив йому у цьому з посиланням на віднесення банку до категорії неплатоспроможних та введення тимчасової адміністрації.

Вважаючи, що діями відповідача були порушені його права, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 28011,00 доларів США, 411,44 доларів США - відсотки по вкладу, 196,00 доларів США - пеню, 708,61 доларів США - втрачену вигоду, всього - 628185,42 грн. (по курсу НБУ станом на 27 травня 2015 року) та витрати по наданню правової допомоги в розмірі 1300 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_2 суму вкладу за договором банківського вкладу в розмірі 28011,00 доларів США, 411,44 доларів США - відсотки по вкладу, пеню - 154,00 доларів США та витрати по наданню правової допомоги в розмірі 1300 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що 19 березня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю.

Згідно з ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку. Оскільки позивач як кредитор звернувся до банку з вимогою розірвання договору та здійснити виплату належних йому на праві приватної власності грошових коштів за договором банківського вкладу 27 травня 2015 року, у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положенням п.1 ч.5 ст. 36 вищезазначеного закону. Вважаючи, що банк неправомочний на час введення тимчасової адміністрації повертати вклади за договорами банківського вкладу, підстави для стягнення з банку суми вкладу ОСОБА_2відсутні. Захист же своїх прав позивач має можливість здійснити в межах процедури, встановленої Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що доводи скарги не вмотивовані та безпідставні. Вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржене рішення не відповідає наведеним вимогам.

Як було встановлено в ході розгляду справи, термін повернення спірного банківського вкладу сторонами було встановлено 16 квітня 2015 року. З вимогою про повернення йому вкладу позивач звернувся до банку 27 травня 2015 року. В той же час, ще 19 березня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних та встановлено тимчасову адміністрацію.

Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно ч. 5 цієї статті, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для застосування до правовідносин, що є предметом розгляду даної справи, вищевказаних обмежень, суд першої інстанції посилався на положення п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких обмеження, встановлені пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. В той же час суд першої інстанції не звернув увагу на останнє речення вказаного пункту, а саме про здійснення зазначених виплат в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Не звернув уваги суд першої інстанції й на інші положення зазначеного закону. Так, ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином обов'язок повернення вкладникам банківського вкладу покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та має здійснюватися в порядку встановленої законом процедури. Після запровадження в банку тимчасової адміністрації, з метою отримання коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, вкладникам необхідно звернутися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про включення їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Зважаючи на зазначене, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків до задоволення не підлягає. В той же час суд першої інстанції на вказані положення матеріального права уваги не звернув, що потягло невірне вирішення справи.

Не підлягають до задоволення й вимоги про стягнення з банку на користь позивача упущеної вигоди та нарахування на суму вкладу пені, оскільки п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат за рахунок відповідача у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України також відсутні.

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 липня 2015 року залишити скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, відшкодування втраченої вигоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді