Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сербіної Н. Г. ,

при секретарі - Гончарук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на початку 2010 р. до нього звернулася відповідачка з проханням позичити кошти для придбання нерухомості, і він погодився за умови, що остання запозичені гроші буде зберігати у банку на своєму депозитному рахунку та буде сплачувати позивачу проценти за користування грошовими коштами.

01.09.2010 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 550000 (п'ятсот п'ятдесят ) доларів США.

08.09.2010 р. позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 300000 доларів США та 250000 Євро, які відповідачка поклала на два депозитні рахунки у ПАТ «Європейський газовий банк».

У 2011 р. відповідачка звернулася з пропозицією про повернення 250000 Євро і отримання замість них еквівалента цієї суми у доларах США, яка була обґрунтована можливим негативним коливанням курсу євро, на що він погодився. 24.03.2011 р. позивач отримав від відповідача гроші у сумі 250000 євро. 25.03.2011 р. позивач передав відповідачу еквівалентну суму в доларах США, а саме 356 142, 63 долара США, які відповідач внесла на депозитний рахунок.

Також, за його пропозицією була укладена додаткова угода до договору позики від 01.09.2010 року, якою було змінено строк повернення позики.

14.06.2011 р. позивач додатково позичив відповідачці грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, які відповідачка внесла на депозитний рахунок. В подальшому відповідач приховала від позивача факт придбання нерухомості, яка мала бути передана позивачу під заставу та не виконала свої зобов'язання по сплаті відсотків. Після усного звернення позивача з вимогою передати придбане майно у заставу та сплатити відсотки за користування грошовими коштами відповідач стала уникати зустрічей з позивачем та відповідати на телефонні дзвінки.

07.06.2013 р. позивач передав відповідачу письмову вимогу про повернення позики. На час звернення з позовом до суду, грошовий борг відповідача складає 100000 доларів США, а заборгованість по відсотках складає 103 642,51 доларів США та 17 630,14 Євро.

Просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 100 000 доларів США основного боргу у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБ України, встановленим на день винесення судового рішення та грошові кошти у сумі 103 642,51 доларів США та 17 630,14 Євро, як відсотки за користування позикою у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБ України, встановленим на день винесення судового рішення, а також стягнути судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 100 000 доларів США. В частині стягнення відсотків на суму 103 642,51 доларів США та 17 630,14 Євро, позов не визнав, пояснив, що договір позики був безпроцентний і будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем про сплату відсотків не було.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 01.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 ( змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, у зв»язку з реєстрацією шлюбу), укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 550 000 доларів США . Це підтверджується договором позики (а.с. 12). Відповідно до додаткової угоди до договору позики від 01.09.2010 року позичальник зобов»язується повернути позикодавцю позику протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги позикодавця ( а.с.13).

Однак, як зазначає позивач, ним 08.09.2010 року фактично було передано відповідачці грошові кошти в сумі 300 000 доларів США та 250 000 Євро, які остання внесла на банківські рахунки.

Згідно договору банківського вкладу № 094541 від 08.09.2010 р. відповідач відкрила депозитний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Європейський газовий банк», на який внесла грошові кошти в сумі 300 000 доларів США ( а.с.6-7).

Відповідно до договору банківського вкладу № 094520 від 08.09.2010 р. відповідач відкрила депозитний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Європейський газовий банк», на який внесла грошові кошти в сумі 250000 доларів Євро ( а.с.9-10).

24 березня 2011 року відповідачка повернула позивачу борг в сумі 250 000 євро за договором позики від 01.09.2010 року, про що свідчить розписка позивача ОСОБА_1 ( а.с.15).

25 березня 2011 року позивач передав відповідачці 356 142, 63 долари США, що підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2 ( нині ОСОБА_2.) ( а.с.16).

Крім того, відповідно до розписки відповідачки від 14.06.2011 року, остання отримала від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 100 000 доларів США та зобов»язалась повернути їх за першою вимогою ( а.с.17).

Отже, відповідачка отримала від позивача позику в сумі 756142,63 доларів США.

02 серпня 2011 року відповідачка повернула позивачу ОСОБА_1 656 142 долари США, як погашення заборгованості за договором позики від 01.09.2010 року та розписки від 25.03.2011 року, про що свідчить розписка позивача від 02.08.2011 року ( а.с.18).

Таким чином, відповідачкою 02.08.2011 року було повернуто позивачу позику відповідно до договору позики від 01.09.2010 року та розписки від 25.03.2011 року.

Не повернутою залишилась позика, яку отримала відповідачка від позивача 14.06.2011 року в сумі 100 000 доларів США.

Викладені вище факти не заперечують представники сторін у судовому засіданні.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідачка свої зобов'язання за договором від 14.06.2011 року не виконала, то неповернута сума коштів підлягає стягненню з неї на користь позивача за рішенням суду.

Станом на 07 квітня 2015 року гривневий еквівалент 100 000 доларів США становить 2 344 750 гривень з розрахунку 23,4475 гривень за 1 долар США.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення основного боргу в судовому засіданні доведений, а тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 103 642,51 доларів США та 17 630,14 Євро як відсотків за користування позикою, у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ, встановленим на день винесення судового рішення, не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування грошима в розмірі 13 та 14 процентів річних, як зазначено в договорах банківських вкладів, які були укладені відповідачкою 08.09.2010 року.

При цьому, ні договором позики від 01.09.2010 р., ні додатковою угодою, ні іншими документами, які надані суду, не встановлено розмір, порядок та інші умови одержання процентів. Крім того, в п.3 договору позики від 01.09.2010 року зазначено, що позика є безпроцентною. Тому підстав для стягнення з відповідача процентів за користування грошима в такому розмірі, як просить позивач, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 526, 525, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 79, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 2 344 750 гривень ( два мільйони триста сорок чотири тисячі сімсот п»ятдесят гривень), витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 гривні ( три тисячі шістсот п»ятдесят чотири гривні), а всього стягнути 2 348 404 гривні ( два мільйони триста сорок вісім тисяч чотириста чотири гривні).

В задоволенні інших позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. Г. Сербіна