АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Р.Д.

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 вересня 2014 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в розмірі 76207,09 грн. та судовий збір у розмірі 762,08 грн., а всього стягнуто 76969,17 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.08.2015 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення від 23 вересня 2014 року відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що умовами договору №120391046 від 28.09.2011 року встановлено, що клієнт ознайомився з Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaselT, зміст Правил є зрозумілим для клієнта і він погоджується їх дотримуватися та виконувати. На підтвердження затвердження даних правил позивачем до суду надано наказ №2.6 від 01.02.2006 року. Вважає, що дані Правила не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки були введені в дію ще у 2006 році, а тому могли зазнати неодноразових змін про які позивачем відповідача не повідомлено. На думку апелянта позивач неправильно тлумачить зміст Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaselT. Вказує на те, що даними правилами встановлено, що за прострочення платежу, який сплачується в розрахунковому періоді клієнт має сплатити 5% від погашеної суми та 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду. Оскільки він мав сплачувати на користь позивача щомісячні платежі в розмірі 1911,67 грн., то в разі прострочення сплати понад місяць мав сплатити штраф в сумі 10% від суми простроченого платежу. Перші три місяці платежі по 1911,67 грн. ним сплачувалися у встановлені договором строки, залишок заборгованості на загальну суму 6500 грн., ним було погашено у 2012 року. Тобто, він порушив строки оплати за договором по трьох останніх платежах, а тому штрафні санкції мають становити 573,51 грн. за кожен місяць прострочення. Проте, з незрозумілих причин позивач розрахунок штрафних санкцій здійснював шляхом додавання до суми щомісячного платежу суми штрафних санкцій, нарахованих в попередньому місяці, і вже на загальну суму проводив нарахування штрафних санкцій за поточний місяць. Такі дії позивача прямо суперечать приписам ст.550 ЦК України, якою чітко встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються. Крім того, вважає, що позивачем штрафні санкції йому було нараховано поза межами річного строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» Янголь Ольга Олексіївна проти доводів апеляційної скарги заперечувала посилаючись на їх безпідставність та просила залишити заочне рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 28.09.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Лізинг Інформаційних технологій» (постачальник), від імені якого на підставі довіреності діяв ФОП ОСОБА_6, та ОСОБА_3 (клієнт) було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaselT №120391046.

Згідно з п.1.1 даного договору клієнт бере участь в системі LeaselT, зокрема отримує ІТ обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaselT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaselT, а оператор LeaselT, зобов'язується на підставі заяви клієнта забезпечити передачу клієнту ІТ обладнання (ІТ обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог передбачених пакетом LeaselT.

Відповідно до п.1.2 договору №120391046 від 28.09.2011 року порядок отримання ІТ- обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Правила затверджені та введені в дію наказом генерального директора Закритого акціонерного товариства Лізинг Інформаційних технологій» №2.6 від 01.02.2006 року.

Пунктом 8.7. договору №120391046 від 28.09.2011 року встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту і він погоджується їх дотримуватися та виконувати.

На виконання умов договору №120391046 від 28.09.2011 року та Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, 28.09.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Лізинг Інформаційних технологій» (постачальник), від імені якого на підставі довіреності діяв ФОП ОСОБА_6, та ОСОБА_3 було підписано акт приймання-передачі майна №120391046, відповідно до умов якого постачальник передав, а клієнт отримав об'єктив Canon EF 135 mm 1/2/0L USM, вартістю 11470 грн.

Згідно п. 2.1. договору №120391046 від 28.09.2011 року умови, за яким ІТ - обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються Пакетом LеаsеІТ.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 обрано Пакет LеаsеІТ Шістка1.

Умовами пакету LеаsеІТ є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів) - 16,67%; вид договору - фінансовий лізинг кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 5; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання.

Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеІТ строку.

Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 11470 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 16,67% від загальної суми платежів; 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Тобто, ОСОБА_3 мав сплатити 6 платежів по 1911,67 грн.

Оскільки відповідач свої обов'язки за договором №120391046 від 28.09.2011 року та Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT належним чином не виконав, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача 5735,01 грн. компенсації вартості надання обладнання, 70472,08 грн. плати за прострочення щомісячних платежів.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в розмірі 76207,09 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є такими, що підлягають до задоволення.

З висновками суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 5735,01 грн. компенсації вартості наданого обладнання, колегія судів погоджується, вважає їх обгрутованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна.

В силу ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З договору про отримання обладнання в системі LeaselT №120391046 від 28.09.2011 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Як вбачається зі змісту договору №120391046 від 28.09.2011 року, у ньому передбачено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту договору №120391046 від 28.09.2011 року та Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT вбачається, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеІТ строку.

Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 11470 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 16,67% від загальної суми платежів; 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Тобто, ОСОБА_3 мав сплатити 6 платежів по 1911,67 грн.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за договором №120391046 від 28.09.2011 року належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати чергових платежів на загальну суму 5735,01 грн.

Оскільки факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору №120391046 від 28.09.2011 року достовірно встановлений, то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5735,01 грн. компенсації вартості наданого обладнання.

Доводи апеляційної скарги про те, що у 2012 році відповідачем повністю погашено заборгованість по компенсації вартості наданого обладнання, що підтверджується квитанціями від 20.08.2012 року, від 20.11.2012 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Лізинг Інформаційних технологій» (постачальник), від імені якого на підставі довіреності діяв ФОП ОСОБА_6, та ОСОБА_3 (клієнт) було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaselT №120391045.

На виконання умов договору №120391045 від 28.09.2011 року та Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, 28.09.2011 року між Приватним акціонерним товариством «Лізинг Інформаційних технологій» (постачальник), від імені якого на підставі довіреності діяв ФОП ОСОБА_6, та ОСОБА_3 було підписано акт приймання-передачі майна №120391045, відповідно до умов якого, постачальник передав, а клієнт отримав комплект студійного світла Style RX600 вартістю 17 710 грн., рефлектор Elinchrom (26 165) вартістю 1066,25 грн., рефлектор 40см43* вартістю 1510 грн. софтбокс Rotalux Strip 130х50 см вартістю 3125 грн.

На виконання умов даного договору ОСОБА_3 мав сплатити 6 платежів по 3901,88 грн.

З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що 20.08.2012 року ОСОБА_3 сплатив кошти в сумі 5 500 грн., а 20.11.2012 року в сумі 1000 грн.

Дані платежі Приватним акціонерним товариством «Лізинг Інформаційних технологій» були скеровані на погашення заборгованості за договором №120391045 від 28.09.2011 року, що підтверджується наданими позивачем виписками з особового рахунку відповідача, довідкою Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» від 08.10.2015 року за № 492, відповідно до яких вказані платежі надійшли і були зараховані позивачем на погашення заборгованості відповідача по іншому договору №120391045 від 28.09.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, так як на квитанціях відповідач не вказав на погашення платежів за яким договором він здійснює оплату коштів.

За наведених обставин, правових підстав вважати, що відповідачем у повному обсязі сплачено заборгованість за договором №120391046 від 28.09.2011 року немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктом 8.7. договору №120391046 від 28.09.2011 року встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту, і він погоджується їх дотримуватися та виконувати.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду 1-ї інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача плати за прострочення щомісячних платежів в сумі 70472,08 грн., з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Статтею 550 ЦК України встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦКможна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розрахунок штрафних санкцій на суму 70472,08 грн. здійснював шляхом додавання до суми щомісячного платежу суми штрафних санкцій нарахованих в попередньому місяці, і вже на загальну суму проводив нарахування штрафних санкцій за поточний місяць, що суперечить приписам ст.550 ЦК України.

Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT встановлено, що у разі несвоєчасної слати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором.

Отже, відповідно до вказаних умов договору та Правил LeaseIT за період з 01.12.2011 року по 01.07.2014 року прострочення сплати щомісячного нарахованого платежу відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача плату за прострочення платежу в розмірі 17205 грн., а саме: за період прострочки з 01.12.2011 року по 01.03.2012 року на загальну суму 573,50 (191,16х3 місяці = 573,50 грн.); за період прострочки з 02.03.2012 року по 21.07.2014 року на загальну суму 16 631,50 грн. (573, 50 х 29 місяців = 16 631,50 грн.).

З встановлених обставин справи та досліджених доказів вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати вартості обладнання становить - 5735,01 грн., а плата за прострочення щомісячних платежів становить 17205 грн., тобто, значно перевищує розмір заборгованості відповідача зі сплати вартості обладнання, відповідач здійснив часткове погашення платежів по договору лізингу, а тому є всі підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині, що стосується нарахування плати за прострочення щомісячних платежів є обґрунтованими, а тому заборгованість по оплаті за прострочення щомісячних платежів за договором №120391046 від 28.09.2011 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню з 17205 грн. до 6000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що до позовних вимог про стягнення плати за прострочення щомісячних платежів підлягає застосуванню річний строк позовної давності встановлений ч.2 ст.258 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 статті 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за прострочення щомісячних платежів, яка повинна бути подана стороною у спорі до винесення рішення, а тому у суду 1-ї інстанції були відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-780цс15 від 30.09.2015 року.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в розмірі 76207,09 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 5735,01 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 6000 грн. плати за прострочення щомісячних платежів та про відмову в іншій частині позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» підлягають стягненню судові витрати в сумі 572,97 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 267, 526, 530, 549, 550, 551, 611, 628, 806, 807, Законом України « Про фінансовий лізинг», ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг Інформаційних технологій» () 5735,01 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 6000 грн. плати за прострочення щомісячних платежів та витрати по сплаті судового збору в сумі 572,97 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: