Справа №162/1065/14-ц
Номер провадження 2/162/8/2015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року смт. Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Хомича В.І.,
за участю секретаря Смаль Т.П.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідача Лясковця В.Ф.,
Плеханова Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання права користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась з позовом до Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина № НОМЕР_1 ), в якому просила визнати за нею та неповнолітньою ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 та визнати її наймачем цієї квартири за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача та зобовязати відповідача укласти з нею окремий договір найму житлового приміщення квартири, що розташована по АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що 17 вересня 2011 року вона з ОСОБА_4 уклали шлюб, який було зареєстровано ВДРАЦС Шацького РУЮ Волинської області. Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік трагічно загинув внаслідок дорожньо-транспортного зіткнення. Вказує, що за життя її чоловік ОСОБА_4 проходив службу в Луцькому прикордонному загоні в період з 18.06.2004 по 12.09.2008 року в пункті пропуску "Дольск" Любешівського району. На підставі рішення гарнізонної житлової комісії від 07.11.2006 року та ордеру на жиле приміщення №63 за 2006 рік отримав жиле приміщення, площею 34,42 кв.м в АДРЕСА_1 , на яке в подальшому укладено договір найму і де він значиться зареєстрований відповідно до відомостей будинкової книги. Після смерті чоловіка вона з донькою не може користуватись спірною квартирою та не може реалізувати своє право на житло, осільки відповідач їй відмовив в цьому листом №712/6245 від 18.07.2012 року, чим фактично оспорюється її з донькою право користування цим приміщенням, як членів сім`ї померлого наймача та користувача квартири, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись до суду.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Додав, що ОСОБА_4 з членами сім`ї користувалися наданим йому житлом на умовах договору, сплачував за це житло комунальні послуги і залишився зареєстрованим у цьому житлі до дня своєї смерті.
Представники відповідача - Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина № НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали. Представник відповідача ОСОБА_5 пояснив, що ордер на службове жиле приміщення №63 було видано ОСОБА_4 на склад сім`ї з однієї особи на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 34,42 кв.м., яке складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою АДРЕСА_2 . Після службового переміщення із с.Дольськ Любешівського району ОСОБА_4 повертався на інше місце служби. Останнє місце служби його було с.Рівне Любомльського району Волинської області. Після переміщення у наданому йому приміщенні не проживав, а його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 взагалі не були зареєстровані, не проживали і на даний час не проживають в житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . В момент переміщення на інше місце служби ОСОБА_4 зобов`язаний був здати житло, однак цього не зробив. Доповнив, що військове містечко відділу прикордонної служби „ ІНФОРМАЦІЯ_3 Луцького прикордонного загону в с. Дольськ Любешівського району відноситься до закритих військових містечок Державної прикордонної служби України, в тому числі житлове приміщення, в якому зареєстрований ОСОБА_7 , належить державі в особі Луцького прикордонного загону. А тому квартира АДРЕСА_3 є відомчим житлом Державної прикордонної служби України, в якій мають право проживати військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу безпосередньо на відділі прикордонної служби „Дольськ Луцького прикордонного загону ДПС України. Вважає, що договір найму службового приміщення є таким, що втратив чинність, оскільки наймач помер, тому просить у позові відмовити.
Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст..60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Так, допитана в якості свідка позивач ОСОБА_2 показала, що в с. Дольськ Любешівського району в квартирі, в якій був зареєстрований її чоловік, на даний час не проживає, оскільки її там не реєструють. Після одруження в 2011 році, коли чоловік служив в с. Піщі Шацького району, то на 2-3 дні приїзджали в с. Дольськ Любешівського району. Чоловік сплачував за це житло комунальні послуги і залишився зареєстрованим у цьому житлі до дня своєї смерті. Зазначила, що в квартирі залишилися її з чоловіком речі. Раніше не зареєструвалася в квартирі, оскільки не думали про обставини, що можуть скластися в майбутньому.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків жителі с. Дольськ Любешівського району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що живуть по сусідству з будинком, де раніше проживав ОСОБА_4 .. Ствердили, що ОСОБА_4 , під час проходження служби в Луцькому прикордонному загоні в с. Дольськ Любешівського району, проживав в одному із житлових будинків, що надавались працівникам прикордонної служби для проживання на період їхньої служби. Показали, що після переміщення ОСОБА_4 до іншого місця служби, останній просив їх доглядати за будинком. Також показали, що бачили декілька разів ОСОБА_4 разом з дружиною, коли вони приїжджали в с. Дольськ Любешівського району до будинку, де проживав ОСОБА_4 раніше, а також бачили один раз маму ОСОБА_4 ..
Допитана в судовому засіданні в якості свідка мама ОСОБА_4 ОСОБА_10 показала, що надана сину за життя квартира була його єдиним житлом, за яким він доглядав, здійснював ремонт, а після переміщення по службі приїзджав по мірі можливості в с. Дольськ Любешівського району. Ствердила, що в квартирі залишились речі сина, в даний час там проживає працівник прикордонної служби ОСОБА_11 , якому син дав ключі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що був знайомий зі ОСОБА_4 .. Після переведення ОСОБА_4 до іншого місця служби підтримував звязок з ним, ОСОБА_4 просив доглядати за будинком. Також показав, що ОСОБА_4 разом з дружиною після його переведення приїзджали один раз в с. Дольськ Любешівського району.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник ВПС „Дольськ Любешівського району ОСОБА_13 повідомив, що особисто ОСОБА_4 не знав, оскільки працює в с. Дольську близько 3 роки. Після переміщення по службі ОСОБА_4 не проживав в с. Дольськ і він не бачив, щоб він з дружиною туди приїзджали. Ствердив, що він, як відповідальний за житловий фонд, бачив акти, в яких зафіксовано, що у спірному житлі проживає ОСОБА_11 ..
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник ВПС „Дольськ Любешівського району ОСОБА_14 показав, що з 2003 року служить в ВПС „Дольськ, ОСОБА_4 по 2008 рік знав як начальника застави, однак після його переміщення не бачив останнього щоб той проживав в с. Дольськ і йому не відомо чи приїзджав він з дружиною. Ствердив, що в даний час у житлі, де раніше проживав ОСОБА_4 , постійно проживає вже протягом близько пяти років ОСОБА_11 .. Додав, що бачив маму ОСОБА_4 , коли її син проходив службу в 2006 чи в 2007 році.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_4 раніше знав, з 2011 року служить в ВПС „ ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 залишив ключі від квартири та дозволив ночувати. Ствердив, що ОСОБА_4 з 2011 року 1-2 рази в півроку приїзджав в с. Дольськ Любешівського району, також приїзджала мама ОСОБА_4 , а дружину його не знав та не бачив. Після одруження ОСОБА_4 будь-які речі в квартиру не завозились. Підтвердив, що в квартирі залишилися особисті речі ОСОБА_4 , а жіночих речей в квартирі не має.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показав, що проживає в сусідній квартирі, де раніше проживав ОСОБА_4 .. Ствердив, ОСОБА_4 після 2008 року приїзджав один раз в півроку на 1-2 дні в с. Дольськ Любешівського району, а дружини не бачив. Йому відомо, що в даний час там проживає ОСОБА_11 ..
Судом встановлено що ОСОБА_4 проходив службу в Луцькому прикордонному загоні в період з 18.06.2004 року по 12.09.2008 року в пункті пропуску "Дольськ" Любешівського району Волинської області (а.с.5). На підставі протоколу №5 засідання гарнізонної житлової комісії м. Луцьк Державної прикордонної служби України від 07.11.2006 року начальником КЕС в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_16 було видано ОСОБА_4 ордер №63 (не вказано дату) від 2006 року на право зайняття службового жилого приміщення площею 34,42 м.кв за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4). Ордер було видано на одну особу, так як ОСОБА_4 на той час не був одружений. В подальшому між начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 та ОСОБА_4 було укладено договір найму службового жилого приміщення в будинках державного житлового фонду (без дати, місяця, року укладання) на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.6). Проте, ОСОБА_4 у наданому йому житлі згідно вищевказаних ордеру та договору найму не був зареєстрований, а згідно наявної будинкової книжки (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_4 31.07.2008 року зареєструвався за місцем проживання в АДРЕСА_1 .
26.08.2008 року ОСОБА_4 відповідно до наказу №210-ос від 26.08.2008 року начальника Луцького прикордонного загону вибув для подальшого проходження військової служби у прикордонний загін м.Чернігів і його було знято з усіх видів забезпечення (а.с.9). При цьому, в цей день він зобов`язувався здати закріплену за ним житлову площу в разі отримання іншого житла за новим місцем служби, а у разі недотримання зобов`язання квартиру добровільно здасть, що стверджується власноручно написаним ОСОБА_4 письмовим зобовязанням (а.с. 7 ).
З 26.08.2008 року ОСОБА_4 проходив службу в Чернігівському прикордонному загоні.
З матеріалів цивільної справи №2-298/09, яку за клопотанням позивача було витребувано та досліджено в судовому засіданні, вбачається, що після переміщення ОСОБА_4 із с.Дольськ Любешівського району Волинської області у м.Чернігів з метою звільнення ним жилого приміщення за адресою с. Дольськ Любешівського району командування Луцького прикордонного загону вживало до нього законних заходів. Так, 24.11.2008 року ОСОБА_4 по місцю його проживання у АДРЕСА_5 було направлено попередження з вимогою звільнити службове жиле приміщення до 01.12.2008 року (а.с.53 цив. справи №2-298/09).
Оскільки ОСОБА_4 квартиру в с.Дольськ Любешівського району не звільнив добровільно, то прокурором Луцького гарнізону було подано позов до суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування службовим приміщенням. Рішенням Любешівського районного суду від 23.12.2009 року в позові прокурора відмовлено повністю. Зазначене рішення в апеляційному порядку не скасоване і набрало законної сили.
В 2011 році ОСОБА_4 проходив службу у с. Піща Шацького району Волинської області. 17.09.2011 року між ОСОБА_18 та позивачем ОСОБА_19 було зареєстровано шлюб ВДРАЦС Шацького РУЮ Волинської області, актовий запис №31 (а.с. 13).
З 05.04.2012 року до 02.08.2012 року позивач відповідно до відмітки у особистому паспорті була зареєстрована по місцю проживання у АДРЕСА_5 , а 22.08.2012 року зареєструвалась на попередньому місці проживання у АДРЕСА_6 (а.с.15-17), де ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 і ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис №71 від 18.09.2012 року ВДРАЦС Шацького РУЮ Волинської області (а.с.14).
З 29.11.2013 року ОСОБА_4 приступив до виконання службових обов`язків у відділі прикордонної служби "Рівне" Луцького прикордонного загону, що розташована в Любомльському районі Волинської області (а.с.69).
10.05.2014 року ОСОБА_4 по дорозі до свого місця проживання у село Гаївка, Шацького р-ну Волинської області загинув внаслідок дорожно-транспортної пригоди. Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 23.06.2014 року загибель (смерть) настала під час проходження ним військової служби, в позаслужбовий час та не пов`язана з виконанням військової служби (а.с.75-78).
Зі свідоцтва про смерть, актовий запис №112 від 11.05.2014 року, виданого відділом реєстрації цивільного стану Реєстраційної служби Кременецького РУЮ ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 30 років (а.с.12).
Після смерті чоловіка позивачка 15.08.2014 року виписалась з місця проживання із с.Гаївка Шацького р-ну Волинської області і фактично проживає з дочкою без реєстрації в АДРЕСА_7 у батьків чоловіка.
Відповідно до ст.61 Житлового Кодексу України (далі по тексту ЖК України), користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадянського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством України, цим Кодексом, типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства України , є недійсними.
В силу ст.62 ЖК України, до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства України.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім"ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім"ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
На підставі ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача , набувають з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Разом з тим, у відповідності до ст.104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім"ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім"ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім"ї наймача.
У відповідності до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 (зі змінами, внесеними постановами від 10 березня 1989 року № 2, від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 року № 15), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996р. N 9 (v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями наказом №1041 Голови Держприкордонслужби від 20.12.2007 року було затверджено Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України.
В ході розгляду справи не заперечувалось сторонами, що вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_4 здійснювалось на підставі ордеру № 63, виданого на підставі рішення гарнізонної житлової комісії від 07.11.2006 року, протокол №5. В момент вселення ОСОБА_4 був не одруженим і членів сім`ї не мав. Як з наймачем житлового приміщення, зі ОСОБА_4 , було укладено договір найму службового житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 . В судовому засіданні не здобуто доказів про нікчемність даного договору і в судовому порядку він не розірваний і не визнаний нечинним. Також в судовому порядку встановлено, що умови даного договору найму жилого приміщення не обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством України.
Відповідно до підпункту ж пункту 2 даного договору наймач зобов`язується при виїзді разом із сім`єю на інше місце проживання, переведення в інший підрозділ, або звільнення з лав ПВУ, на підставі вимог наказу №30 ДКК від 20.01.1996 року звільнити і здати наймодавцю займане службове жиле приміщення та його обладнання в належному стані за актом. А відповідно до п.5 даного договору члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем правами і несуть усі обов`язки, що випливають з цього договору.
Відповідно до п.9 договору найму жилого приміщення у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше приміщення в тому населеному пункті договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до п.12 договору на наймача службового жилого приміщення та членів його сімї не поширюються правила про надання жилого приміщення в безстрокове користування, про бронювання жилого приміщення, про обмін жилого приміщення у тому числі з наймачем іншого службового жилого приміщення, про зміну договору найму жилого приміщення.
Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_4 згідно ордеру на службове жиле приміщення №63 (а.с.4) та договору найму службового жилого приміщення (а.с. 6) надано право на зайняття квартири АДРЕСА_4 . Однак, ОСОБА_4 після укладання договору найму не зареєструвався у наданому йому житлі, а зареєструвався лише 31.07.2008 року за адресою в АДРЕСА_1 (а.с.98-99 цив. справа №2-298/09), на яку позивач і просить визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача та зобовязати відповідача укласти з нею окремий договір найму житлового приміщення квартири. Вищевказані докази спростовують твердження позивача про те, що ОСОБА_4 був наймачем жилого приміщення по АДРЕСА_1 із за відсутності ордеру на житлове приміщення за вказаною адресою та відсутністю договору найму цього приміщення. Суду не надано належних доказів про надання ОСОБА_4 ордеру на жиле приміщення по АДРЕСА_1 , що відповідно до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення та укладання з ним договору найму цього житла.
Також, з матеріалів цивільної справи №2-289/09 (а.с.81) вбачається, що рішенням виконавчого комітету Любешівської районної ради №9 від 29.07.1994 року затверджено акти державної комісії про прийомку в експлуатацію 2-х квартирних житлових будинків для прикордонників в с.Дольск, Любешівського району, які взято на баланс КПП в/ч НОМЕР_1 і зобов`язано дотримуватись правил експлуатації, а рішенням №3/2 від 16.03.2007 року виконавчого комітету Дольської сільської ради надано дозвіл на оформлення права власності Державі в особі Державної прикордонної служби України на житловий будинок АДРЕСА_8 (а.с.106-107).
Отже, житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить державі в особі Луцького прикордонного загону. А тому, квартира АДРЕСА_3 є відомчим житлом Державної прикордонної служби України, в якій мають право проживати військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу безпосередньо на відділі прикордонної служби „Дольськ Луцького прикордонного загону ДПС України.
Рішенням Любешівського районного суду від 23.12.2009 року в цивільній справі №2-289/09 встановлено, що будь-яких доказів, які б підтверджували віднесення спірного жилого приміщення до службового сторонами під час судового розгляду не було подано, тому суд прийшов до висновку, що жиле приміщення, а саме двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 не має статусу службового.

За даних обставин, суд звертає увагу на виявлені недоліки та недоопрацювання керівництва Луцького прикордонного загону щодо подальшого оформлення права власності на будинок військового містечка відділу прикордонної служби „ ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 та надання їй статусу службового, оскільки начальник Луцького прикордонного загону несе повну відповідальність перед органом управління майна Державної прикордонної служби України за стан та діяльність підпорядкованої йому установи, збереження, ефективність закріпленого за військовою частиною державного майна.

Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження твердження представника позивача та позивача про те, що її покійний чоловік після переведення з ВПС „Дольськ до іншої військової частини в 2008 році, а після укладення шлюбу в 2011 році, позивач разом з чоловіком, а пізніше разом з донькою, після смерті чоловіка проживали в квартирі АДРЕСА_3 , вели господарство, доглядали за цим будинковолодінням. Так, допитані в судовому засіданні всі свідки ствердили, що ОСОБА_4 , після переведення його з ВПС „Дольськ до іншого місця служби, і пізніше з дружиною не проживали в с. Дольськ Любешівського району, лише приїзджали декілька разів на 1-2 дня, при цьому доньку ОСОБА_3 ніхто із свідків не бачив.

Разом з тим, в судовому засіданні на день розгляду справи в суді судом не здобуто доказів заборгованості щодо сплати комунальних платежів за користування вищевказаним житлом, проте суд не бере до уваги твердження позивача про те, що вона з чоловіком після його переведення постійно несли витрати по сплаті комунальних платежів, а після смерті чоловіка сама сплачує комунальні платежі за користування квартирою, оскільки на підтвердження вищевказаного позивачем подано лише одну квитанцію від 04.02.2015 року про сплату військовій частині НОМЕР_1 коштів в сумі 50 гривень за службове жило. Доказів про оплату комунальних послуг в період з 2008 року по 2015 рік позивачем суду не надано.

Також посилання позивача на те, що надана чоловіку квартира була їхнім єдиним постійним житлом не знаходить свого підтвердження в суді, оскільки після укладання шлюбу зі ОСОБА_4 позивач не зареєструвалась по місцю реєстрації чоловіка у АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що не бажала тут проживати, а її твердження, що не зареєструвалась через зайнятість, вагітність, службові справи чоловіка, суд залишає поза увагою, оскільки позивач після укладання шлюбу зі ОСОБА_4 03.11.2011 року зареєструвалась за місцем проживання своїх батьків в с. Гаївка Шацького району, де й проживала, 05.04. 2012 року змінила місце проживання на АДРЕСА_5 , де також зареєструвалась, а 22.08. 2012 року знову повернулась на місце проживання до своїх батьків у с. Гаївка Шацького району, де й зареєструвалася. Після смерті чоловіка, з невідомих суду причин, позивачка 15.08.2014 року знялась з реєстрації останнього місця її проживання с. Гаївка Шацького району і на даний час проживає без реєстрації в батьків покійного чоловіка.

Отже, враховуючи вищевказане, в суду відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_2 та неповнолітньою ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням квартири, що розташована по АДРЕСА_1 та визнання ОСОБА_2 наймачем цієї квартири, а відтак відсутні також підстави для зобовязання відповідача укласти зі ОСОБА_2 окремий договір найму житлового приміщення квартири, що розташована по АДРЕСА_1 .

Таким чином, з огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставні і задоволенню не підлягають .

Керуючись ст.ст. 61- 65, 104, 106,107 ЖК України,ст.ст. 202 -204, 207,208 ЦК України, ст.ст.10,11,15, 59-60, 62-64, 212-215 ЦПК України, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №108 суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ) до Луцького прикордонного загону ДПС України (військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Головуючий: / підпис/ Хомич В.І.

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського районного суду В.І.Хомич