АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Кочкової Н.О.,

Суддів: Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря - Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Павлоградської міської ради до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою виконавчого комітету Павлоградської міської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року виконавчий комітет Павлоградської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що кімната АДРЕСА_1 є соціальним житлом, відповідач зареєстрований у цій кімнаті, але не проживає більше шести місяців без поважних причин. Просив на підставі ст.71, 72 ЖК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням (а.с. 2-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 17-18).

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Павлоградської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову (а.с. 76-78).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що гуртожиток на АДРЕСА_1 є комунальною власністю міста та соціальним житлом (а.с.6). Згідно з поквартирною карткою (а.с.9) за адресою АДРЕСА_1 з 05 липня 2013 року зареєстрований наймач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі ордера № 133 від 19 червня 2013 року.

12 листопада 2014 року, був складений акт про непроживання відповідача за адресою реєстрації (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, оскільки відповідач не втратив інтересу до спірної кімнати та має намір зробити ремонт і проживати в ній.

Однак, висновки зроблені судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

А згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто саме відповідач повинен довести, що він з поважних причин був відсутній за місцем реєстрації понад шість місяців.

На підтвердження своїх вимог позивач надав акт від 12 листопада

2014 року, згідно з яким ОСОБА_2 у спірній кімнаті не проживає. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, заборгованість на 1 січня 2015 року складає 1171гр. 27коп. Відповідач не заперечував, що у вказаній кімнаті не проживав з моменту отримання ордера і реєстрації, і не проживає на даний час.

Таким чином, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову, оскільки факт не проживання відповідача у спірній кімнату більше 6 місяців без поважних причин знайшов своє підтвердження.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати: судовий збір у сумі 365, 40грн. (а.с.1, 21).

Керуючись п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Павлоградської міської ради задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов виконавчого комітету Павлоградської міської ради задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням: кімнатою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Павлоградської міської ради судовий збір у розмірі 365, 40грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді: Каратаєва Л.О.

Повєткін В.В.