УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про захист прав споживача, визнання правочину припиненим,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати угоду за №174428 від 15 вересня 2007 року (із доповненням згідно додатку №3 від 28 вересня 2011 року), укладену між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 припиненою з 09 листопада 2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 вересня 2007 року між позивачем та ЗАТ «АІСЕ Україна» (нині ПАТ «АІСЕ Україна») було укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах: легкового автомобіля, згідно якої позивачу гарантували право на одержання автомобіля при умовах, якщо він виконає всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди, та зобов'язувалися надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання товару у групах відповідно до системи, яка називається «Автоплан» і полягає у створенні груп покупців з метою придбання автомобілів.

28 вересня 2011 року ОСОБА_2 підписав додаток №3 до укладеної угоди, яким визначена загальна сума належних платежів 57 459 грн 71 коп. у період з 29 вересня 2011 року по 31 січня 2016 року, які учасник зобов'язувався сплатити ПАТ «АІСЕ Україна».

Згідно результатів асигнаційного акту від 28 вересня 2011 року позивач одержав право на отримання автомобіля, що відповідно підтверджується повідомленням ПАТ «АІСЕ Україна», а станом на 09 листопада 2011 року у групі №630, учасником якої він був, не залишилось жодного учасника, який би не одержав право на отримання автомобіля.

Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що подальше внесення внесків у фонд є безпідставним, оскільки не спрямоване на настання реальних наслідків-придбання автомобілів для інших учасників групи. Також вказує на те, що відповідач не мав права укладати з ним додаткову угоду №3, оскільки останнє не є фінансовою установою та не зареєстровано в Державному реєстрі фінансових установ.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на нвий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки укладена між сторонами угода відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі й положенням Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим висновок суду про відсутність правових підстав для застосування положень ст.ст. 203, 215 ЦК України є обґрунтованим.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про захист прав споживача, визнання правочину припиненим.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук