АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2019/14-ц Номер провадження 22-ц/786/606/15Головуючий у 1-й інстанції Таранкова І.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Прядкіної О.В., Обідіної О.І.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсним правочину та

за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9про визнання недійсним правочину.

Згідно уточнень підстав позову від 17.11.2014 року в обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, видавши довіреність на право розпорядження належним їм об'єктом нерухомості на ім'я ОСОБА_8, вони в дійсності діяли за вимогою ОСОБА_2, як власника квартири АДРЕСА_1, який приховав угоду про передачу майна в заставу, як забезпечення виконання зобов'язань щодо розрахунку за ПП «Горнотехсервіс». Вважає, що ОСОБА_8, укладаючи договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, використавши надані йому повноваження, уклав договір купівлі-продажу в своїх інтересах, внаслідок зловмисної домовленості з покупцем ОСОБА_9, який є племінником дружини ОСОБА_8

Також ОСОБА_2 зазначав, що вчинений ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 односторонній правочин представництва з видачею безвідкличної довіреності на певний час суперечить чинному законодавству України, що є також підставою для визнання його недійсним.

Остаточно ОСОБА_2 просив: визнати недійсним усний договір представництва від 07.10.2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та видані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8 на підставі усного договору представництва довіреності, посвідчені приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №№5889, 5890, 5891;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13.01.2011 року між ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №151 від 13.01.2011 року;

визнати недійсним усний договір представництва від 13.01.2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та видану ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_8 на підставі усного договору представництва довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим №156 від 13.01.2011 року.

18.08.2014 року ОСОБА_9 заявив зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання права власності. Ухвалою суду від 21.10.2014 року в якості співвідповідача за зустрічним позовом залучено ОСОБА_4 Свій позов ОСОБА_9 мотивував тим, що звернення ОСОБА_2 з позовом до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна є нічим іншим, як зверненням особи, яка не тільки має сумніви щодо належності йому майна, а і створює неможливості реалізації ОСОБА_9 його права власності через наявність таких сумнівів, окрім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не визнають його право власності на квартиру. Тому просив визнати, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 Також просив стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_9 - задоволено повністю.

Визнано право власності за ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 судовий збір в сумі 1 144, 63 грн.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 оскаржила рішення, в апеляційній скарзі просила його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та повне задоволення позову ОСОБА_2

Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 також подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду, а також доповнення до апеляційної скарги в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 300 ЦПК України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити в повному обсязі. Вважає, що рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_9, ОСОБА_8, а також ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Вважають, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ч.1 ст. 245 цього Кодексу форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до положень частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін ) укласти договір в майбутньому ( основний договір ) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не визначена - у письмовій формі.

Згідно ч.3 цієї статті зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_7 довіреностями від 21.07.2009 року уповноважили ОСОБА_2, ОСОБА_12 від їх імені продати за ціною та на умовах на власний розсуд належні їм частки квартири АДРЕСА_4. Дані довіреності посвідчені приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровані в реєстрі за №№ 2959, 2961, 2967.

31.03.2010 року ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_7, уклав з ОСОБА_4 договір про наміри, за яким в строк до 31.03.2011 року зобов'язувався укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5. ОСОБА_2 в день підписання договору отримав від ОСОБА_4 завдаток в розмірі 7000 доларів США. Відповідно до п.14 вказаного договору про наміри, якщо особа, яка приймає участь у переговорах, не є власником об'єкта нерухомості, вказаному в п.1 цього договору, або діє не лише від свого імені, а й від імені інших власників, цей факт не звільняє її від відповідальності, яка передбачена за невиконання цього договору.

Замість нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, ОСОБА_2, який діяв від імені власників спірної квартири ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 , 01.04.2010 року був укладений договір позички приміщення квартири АДРЕСА_5 з ОСОБА_4

07.10.2011 року за усним договором ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 видали довіреність ОСОБА_8 на право від їх імені продати за ціною та на умовах на власний розсуд належні їм частки квартири АДРЕСА_6, посвідчені приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровані в реєстрі за №№ 5889, 5890, 5891.

13.01.2011 року ОСОБА_8, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на підставі довіреностей від 07.10.2011 року, продав ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_5. Договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_8 від імені та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 був посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровані в реєстрі за №151.

На підставі укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_9 зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_5 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що договір про наміри, укладений 31.03.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в силу ст.ст. 215, 220 ЦК України, є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально, окрім того, припинив свою дію, так як основний договір купівлі-продажу між сторонами так і не був укладений.

Натомість, як вбачається із довіреностей, виданих ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8 07.10.2011 року, в них чітко передбачені дії, які необхідно вчинити повіреному, а саме: продати за ціну та на умовах, на власний розсуд, належну ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_5.

Окрім того, місцевим судом вірно не взято до уваги доводи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, видаючи на ім'я ОСОБА_8 довіреність від 07.10.2011 року в дійсності приховали угоду про передачу майна в заставу, як забезпечення виконання зобов'язань ПП «Горнотехсервіс», оскільки договір застави передбачає інший порядок укладення та має іншу правову природу, ніж довіреність, окрім того, такі доводи ОСОБА_2 не були ним доведені (не надано будь-яких договорів іпотеки та доказів реєстрації обтяження в Державному реєстрі іпотек) та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Також, беручи до уваги, що ОСОБА_2 стороною оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2011 року не був, ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 не було надано доказів в підтвердження того, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 13.01.2011 року, укладений між ОСОБА_8, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, та ОСОБА_9 порушує будь-які права та законні інтереси ОСОБА_2, суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

За вказаних обставин, посилання апелянтів на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи не ставлять під сумнів правильність ухваленого рішення у частині первинного позову, оскільки неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи розуміється як не дослідження судом усіх передбачених нормою матеріального права юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, судом у повному обсязі було встановлено і досліджено предмет доказування по первинному позову, виходячи із тих доказів, які надавалися сторонами та їх представниками по справі.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 насправді ще до укладення оспорюваних ним довіреностей від 07.10.2011 року на ім'я ОСОБА_8, продав спірну квартиру ОСОБА_4, діючи на підставі довіреностей, виданих ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 21.07.2009 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Як передбачено ст. 832 ЦК України, позичкодавець має право на відчуження речі, яка передана ним у користування. До набувача речі переходять права та обов'язки позичкодавця (ч.1).

Користувач не має переважного права перед іншими особами на купівлю речі, переданої йому у користування (ч.2).

Встановлено, що нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, позивачем надано не було, а договір позички приміщення квартири АДРЕСА_5 з ОСОБА_4 передбачав право користування квартирою та не передбачає виникнення прав власності на неї.

При цьому, довірителі за договором доручення вправі вільно та на власний розсуд обирати особу повіреного, а тому посилання ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 не мали права видавати довіреності на ім'я ОСОБА_8 07.10.2011 року є безпідставними.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про фіктивність укладених довіреностей між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, оскільки ці довіреності були укладені на вимогу ОСОБА_2 в якості забезпечення виконання зобов'язання по розрахунку за ПП «Горнотехсервіс», а на даний час ПП «Горнотехсервіс» повернуто судовими рішеннями ОСОБА_8, а тому укладені договори застави майна втратили свою чинність. Однак, вищевказані доводи ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки в ході розгляду справи свого підтвердження не знайши, будь-яких доказів на підтвердження того, що спірна квартира АДРЕСА_5 передавалася в заставу ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 суду надано не було.

Не ставлять під сумнів рішення суду першої інстанції посилання апелянтів та їх представників на ту обставину, що справа розглянута без участі відповідачів за первинним позовом, оскільки явка до суду є правом відповідача, а розгляд справи без участі відповідачів у даному випадку не потяг за собою неправильного вирішення справи.

При цьому, аналізуючи матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив надані сторонами докази щодо первинного позову та дав їм оцінку у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України.

Однак, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_9 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4, місцевий суд керувався положеннями ст. 392 ЦК України та виходив з того, що оспорюване право власності ОСОБА_9 на квартиру підлягає захисту.

Проте, колегія суддів, з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

У ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дано визначення, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів невиконання, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний Кодекс України передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст. 376 ЦК України, а підтвердження рішенням суду існуючого в особи права власності - у випадках, встановлених ст. 392 ЦК України. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Як встановлено право власності на квартиру АДРЕСА_3 виникло у ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вказаної квартири .

За таких обставин підстав для підтвердження наявного в нього права власності на квартиру ще і в судовому порядку немає.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, щодо розподілу судових витрат між сторонами, підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 судових витрат в сумі 1144, 63 грн. - відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_9 про визнання права власностіта стягнення на його користь судових витрат з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності, а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання права власності - відмовити.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.В. Прядкіна

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль