АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/9914/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Кучер Є.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2) про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 червня 2011 р. позивачем та відповідачами було підписано Протокол закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю, предметом якого було отримання правовстановлюючих документів на володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, зі строком виконання до 20.08.2011 р. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали, а тому зобов'язані повернути кошти, які він передав їм за умовами протоколу.

Просив суд стягнути: з ОСОБА_3 40000 грн. та судовий збір в розмірі 400 грн.; з ОСОБА_4 40000 грн. та судовий збір в розмірі 400 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову у зв'язку із спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуально права.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, що викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2011 р. позивачем та відповідачами було підписано Протокол закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю, предметом якого було отримання правовстановлюючих документів на володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1, зі строком виконання до 20.08.2011 р. Відповідно до протоколу, позивач мав бажання отримати наступний результат: зняття арешту з квартири АДРЕСА_1; отримання документів на право власності 2/3 зазначеної квартири; вселення в помешкання із залученням виконавчої служби. Ціна вказаної послуги становила 80 000,00 грн.

Відповідно до розписок, відповідачі отримали від позивача по 40 000,00 грн. кожний за виконання передбачених протоколом зобов'язань. У зазначеному протоколі вказано, що у випадку невиконання взятих на себе Зобов'язань, відповідачі зобов'язані повернути всю суму коштів протягом 5-ти днів з моменту отримання вимоги.

Як зазначає позивач, відповідачі не виконали зобов'язання передбачені Протоколом, у листопаді 2014 ним було направлено на адреси відповідачів вимоги про повернення отриманих коштів.

Оскільки у судовому засіданні ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності з тих підстав, що з моменту закінчення строку зобов'язань за Протоколом минуло більше трьох років, а позивачем клопотання про визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення не заявлялось, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом при застосуванні строків позовної давності не враховано, що про факт невиконання відповідачами взятих зобов'язань йому стало відомо лише 28.11.2014 р. після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №21587701, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, строк виконання зобов'язань за Протоколом від 11.06.2011 р., укладеним між позивачем та відповідачами, визначено до 20.08.2011 року.

ОСОБА_2, вчиняючи вищевказаний правочин (укладаючи та підписуючи Протокол від 11.06.2011 р.), достеменно був обізнаний про строк виконання зобов'язання.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про сплив строку позовної давності в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за цієї підстави обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Водночас доводи апеляційної скарги про те, відповідачем ОСОБА_4 в ході розгляду справи судом першої інстанції клопотання про застосування строків позовної давності не заявлялось, заслуговують на увагу й приймаються апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Згідно з ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що 11.06.2011 р. позивачем та відповідачами було підписано Протокол закріплення зобов'язань щодо надання правової допомоги особами, які займаються адвокатською діяльністю, предметом якого було зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, отримання правовстановлюючих документів на володіння, користування та розпорядження указаною квартирою та вселення в помешкання з залученням виконавчої служби, зі строком виконання до 20.08.2011 р. Ціна вказаної послуги становила 80000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 свої зобов'язання відповідно до Протоколу від 11.06.2011 р. перед ОСОБА_4 виконав, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія розписки-зобов'язання про отримання останнім 40 000 грн. від ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до Протоколу від 11.06.2011 р., у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань зазначених в п.п. 1-3 Протоколу особи, які отримали вказану суму готівки від ОСОБА_2 зобов'язані повернути всю суму коштів протягом 5-ти днів з моменту отримання вимоги.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем у листопаді 2014 року на адресу відповідача-2 направлена вимога про повернення 40 000 грн. у зв'язку з невиконням ОСОБА_4 зобов'язань за Протоколом від 11.06.2011 р. Указана вимогу ОСОБА_4 отримав 02.12.2014 р. (а.с.11-13).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Про розгляд даної справи ОСОБА_4 був повідомлений належним чином (а.с.33, 42), доводів позовної заяви ОСОБА_2 не спростував, чинність розписки-зобов'язання від 11.06.2011 р. у встановленому законом порядку не оспорив.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 400 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 40 000 грн. та судовий збір у сумі 400 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді