АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1305/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Сташків Б. І., Загорський О. О.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін - ОСОБА_1, представника "Тернопільміськтеплокомуненерго" Яремчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" про зобов'язання скасувати нарахування плати та недопущення нарахування плати в майбутньому,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КПТМ "Тернопільміськтеплокомуненерго" про зобов'язання скасувати нарахування абонентської плати в сумі 435.32 грн. за період з квітня по листопад 2013 року та недопущення нарахування абонплати в майбутньому.

В обґрунтування вимог зазначає, що у спірний період йому безпідставно нараховано абонплату, оскільки в його квартирі на кожен радіатор встановлено тепловий лічильник і оплату за використану енергію він здійснює по показах лічильника відповідно до тарифу прийнятого в гривнях з 1 Гкал теплової енергії.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства теплових мереж "Тернопільміськтеплокомуненерго" про зобов'язання скасувати нарахування абонентської плати в сумі 435,32 грн. за період квітень- листопад 2013 року та недопущення нарахування плати в майбутньому відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 вересня 2015 року є незаконним і необгрунтованим, тому просить його скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачу нараховано абонплату в сумі 435,32 грн. відповідно до рішення виконкому Тернопільської міської ради від 24 січня 2011 року № 86 за спожиту теплову енергію, а обраний позивачем спосіб захисту є хибним, оскільки скасування листа про нарахування абонплати є різновидом претензії, яка не підлягає до оскарження шляхом його скасування.

При цьому судом першої інстанції відповідно до вимог п.4 ст.338 ЦПК України були враховані висновки ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених по цій справі в ухвалі від 29.04.2015 року.

Колегія вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1, опалення в даній квартирі забезпечує комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради від центральної системи теплопостачання. У квартирі позивача на кожен радіатор встановлено тепловий лічильник.

19.06.2012 року між сторонами спору укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яким споживачу ОСОБА_1 відповідачем відкрито особовий рахунок за № 102153 й умовами якого, зокрема п.п.2 п.5, передбачено нарахування абонплати з централізованого опалення, котра підлягає нарахуванню на протязі року.

Плата за спожиту теплову енергію позивачу під час опалювального сезону у 2013 році ( з 15 жовтня по 22 квітня) нараховувалась при наявності засобів обліку теплової енергії за показаннями засобів обліку теплової енергії та за тарифом за спожиту теплову енергію, встановленим в грн. за 1Гкал теплової енергії.

Згідно нарахування абонента ОСОБА_1 від 12.11.2013 р., КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» нарахувало позивачу абонентську плату за квітень - листопад 2013 р. в розмірі 435,32 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належать, зокрема: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням;визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості; встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців; укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг; здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Питання формування тарифів на теплову енергію регулюється Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 86 від 24 січня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води для населення», визначено, що для нарахування населенню плати за центральне опалення встановлено двостатковий тариф, який складається з плати за приєднане теплове навантаження і плати за спожиту теплову енергію. Плата за приєднане теплове навантаження нараховується як при відсутності, так і при наявності засобів обліку теплової енергії щомісячно протягом року за тарифом, встановленим в грн. за 1 кв. м. опалювальної площі. Плата за спожиту теплову енергію нараховується: при наявності засобів обліку теплової енергії за показаннями засобів обліку теплової енергії та тарифом за спожиту теплову енергію, встановленим в грн. за 1Гкал теплової енергії; при відсутності засобів обліку теплової енергії щомісяця від розрахункової дати початку до розрахункової дати закінчення опалювального сезону за тарифом за спожиту теплову енергію, встановленим в грн. за 1 кв. м. опалювальної площі; розрахунковою датою початку опалювального сезону є 15 жовтня, а розрахунковою датою закінчення опалювального періоду 22 квітня.

Враховуючи вищенаведене, суд підставно прийшов до переконання, що відповідач здійснював нарахування позивачу плати за послуги з центрального опалення у 2013 році, за тарифом, який встановлений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 86 від 24 січня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води для населення» та відповідно до умов договору, укладеного між сторонами.

Дане рішення міської ради позивачем не оспорюється.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вищезазначене рішення виконкому скасоване і з 01.07.2014 року вони не проводять нарахування абонплати.

Разом з тим, колегія вважає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу ( ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону, обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне виключити, як зайво зазначену, вказівку суду у мотивувальній частині рішення про ненадання позивачем у судовому засіданні належних та допустимих доказів визнання протиправним та скасування рішення виконкому Тернопільської міської ради від 24.01.2011 р за №86 та визнання недійсним договору про надання послуг укладеного між сторонами, оскільки такі вимоги не були предметом позову.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського місьрайонного суду від 9 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: