АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/915/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1536/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

за участі апелянта, представників відповідача та третіх осіб,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського відділу державної виконавчої служби Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод», Кам'янець-Подільське управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до міського відділу ДВС Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, зазначала, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25.04.2012 року стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на її користь 504,59 грн. невиплаченої заробітної плати. Рішенням цього ж суду від 15.07.2013 року з цього ж заводу стягнуто на її користь 1194,93 грн. компенсації заробітної плати з урахуванням індексу інфляції.

В межах виконавчих проваджень про стягнення цих коштів з ТзДВ „Кам'янець-Подільський електромеханічний завод" на користь ОСОБА_1 504,54 грн. та 1194,93 грн. було перераховано держвиконавцем як борг з ТзДВ „Кам'янець-Подільський електромеханічний завод" на картковий рахунок позивача, при цьому банком згідно з діючими тарифами було стягнуто комісію за поповнення картки позивачки - відповідно 5,05 грн. та 5,97 грн.

Позивач вважала, що ці кошти утримані банком внаслідок неналежної вказівки на призначення платежу відділом ДВС в платіжних документах - слід було вказати, що це є зарахування заробітної плати згідно з рішеннями суду, а не боргу. Тому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати дії міського відділу ДВС Кам'янець-Подільського міськрайуправління юстиції при здійсненні своїх повноважень при перерахуванні стягнутої заробітної плати з ТзДВ «Кам'янець- Подільський електромеханічний завод» як боргу, незаконними, стягнути з відповідача на її користь недоотриману заробітну плату та компенсацію по заробітній платі відповідно у сумі 05,05 грн. та 05,97 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила його скасувати як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На її думку, суд не врахував, що за рішеннями судів стягнуто з ТзДВ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» заборгованість по зарплаті та її компенсацію, тому це був не борг, як зазначено в платіжному дорученні, а заробітна плата, і тому будь-які відрахування з заробітної плати не могли здійснюватися відповідно до Закону «Про оплату праці». Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив, що при зарахуванні заробітної плати на картковий рахунок комісія за обслуговування не стягується. Судом також не взято до уваги вимоги ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», за якою державний виконавець повинен був вчинити виконавчі дії таким чином, щоб рішення суду було виконано в повному обсязі без порушень прав стягувача.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представники відповідача, третіх осіб - ПАТ КБ „ПриватБанк",управління Державної казначейської служби України, просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому під шкодою слід розуміти зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України, з врахуванням положень ст.1173 ЦК України, щодо наявності вини, підлягають доведенню неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Встановлено, що рішенням суду від 25.04.2012 року стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на користь ОСОБА_1 504,59 грн. невиплаченої заробітної плати. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2013 року з цього ж заводу стягнуто на її користь 1194,93 грн. компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В межах виконавчих проваджень про стягнення цих коштів з ТзДВ „Кам'янець-Подільський електромеханічний завод" на користь ОСОБА_1 504,54 грн. та 1194,93 грн. було перераховано держвиконавцем як борг з ТзДВ „Кам'янець-Подільський електромеханічний завод" на картковий рахунок позивача, при цьому банком згідно з діючими тарифами було стягнуто комісію за поповнення картки позивачки - відповідно 5,05 грн. та 5,97 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності заявленого позову, оскільки переказані позивачці відділом ДВС кошти на виконання рішень суду є нецільовим поповненням рахунку, відповідно банком утримана комісія згідно з умовами договору банківського рахунку.

Доводи апеляційної скарги про помилкове зазначення в платіжному дорученні цих коштів як боргу, а не як заробітної плати, не спростовують такого висновку суду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1090 ЦК України зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами.

Вимоги щодо форми та змісту платіжного доручення встановлені в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. N 22. Відповідно до п. 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Встановлено, що у платіжних дорученнях № 4262 від 06.12.2012 року та № 482 від 17.02.2014 року, якими відділ ДВС перераховував відповідно 504,59 грн. та 1194,93 грн. ПАТ КБ „ПриватБанк", у графі „призначення платежу" вказано: „ для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1, ОСОБА_1. Борг з ТДВ „ПЕМЗ" згідно виконавчого листа №2-3182 від 31.07.2012 року".

Таким чином вказані відділом ДВС дані в графі „призначення платежу" містять достатню інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів ОСОБА_1

Відсутність вказівки на те, що ці кошти є боргом саме по заробітній платі, не перебуває у причинному зв'язку з фактом утримання банком комісії за поповнення карткового рахунку.

Так, згідно з ч.2 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" за письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

В засіданні апеляційного суду апелянт ствердила, що на пропозицію державного виконавця відкрити рахунок у банку для перерахування їй стягнутих коштів, вона письмово надала реквізити наявного у неї карткового рахунку, на який їй зараховується пенсія.

Ця обставина підтверджується і матеріалами виконавчих проваджень, досліджених судом.

Згідно повідомлень ПАТ КБ „ПриватБанк" від 05.05.2015 року, 16.06.2015 року (а.с.85,97) між ОСОБА_1 і ПАТ КБ „ПриватБанк" по цій карті НОМЕР_2 укладено договір про надання банківських послуг, що складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та банком договору комісія за поповнення картки безготівковим платежем від третіх осіб становила 1% (для суми 504,59 грн.) та 0,5 % відповідно для 1194,93 грн.

Таким чином єдиним цільовим поповненням вказаної пенсійної картки позивачки є перерахування їй пенсії органом Пенсійного фонду України. Зарахування платежів від інших осіб, у тому числі й органу ДВС, є нецільовим поповненням рахунку, що здійснюється на умовах, визначених укладеним між позивачем та ПАТ КБ „ПриватБанк" договором про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 ЦК України клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Посилання апелянта на заподіяння відділом ДВС їй шкоди у виді недоотриманої заробітної плати відповідно до рішення суду є безпідставним, оскільки утримана банком комісія в сумі 11,02 грн. є фактично витратами позивача, що витікають із її зобов'язань за договором банківського рахунку, які мають виконуватися належно відповідно до умов договору в силу ст.ст. 526, 629 ЦК України.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення цього позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стельмах Д.В. Провадження № 22-ц/792/1536/15 Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 30