АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року,

встановила:

07 березня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №2631/0608/45-011 від 23 червня 2008 року.

В обґрунтування вимог посилалось на те, що 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2631/0608/45-011, до якого в подальшому вносились зміни та доповнення, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 95000 доларів США на строк по 23 червня 2038 року включно, а останній зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (банк), та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №15, відповідно до п.2.1, 2.2 якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважають наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» ( фактор) укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2 якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості за боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважають наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Посилаючись на те, що відповідач не виконував належним чином свої кредитні зобов'язання та не погашав існуючу заборгованість, яка станом на 23.01.2014 р. складає суму у розмірі 1076044,28 грн., а саме: за кредитом - 740 584,70 грн.; по відсоткам -209 444,34 грн.; пеня -126 015,24 грн., позивач просив суд задовольнити позов та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1 156 865,05 грн., з яких заборгованість по кредиту - 740 584,70 грн., по відсотках - 209 444,34 грн., по пені - 206 836 грн. 01 коп. та судові витрати по справі в розмірі 3654 грн., а всього 1 160 519, 05 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, в ньому не зазначено усіх дат погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування та не враховано всі платежі, які здійснював відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Здійснені відповідачем платежі відповідно до наданих копій 86 квитанцій не відображено в розрахунках позивача. Стягнення судом пені в доларах США суперечить нормам чинного законодавства. Заборгованість по тілу кредиту та по відсоткам всупереч ст.258 ЦК України нарахована з 23.06.2008 р. Заборгованість по пені нарахована більше ніж за один рік. Повідомлень щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту відповідачу від позивача у порядку, передбаченому договором, не надходило, тому на момент подачі позову права позивача жодним чином порушені не були. Сама по собі наявність вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості чи списків про відправку такої кореспонденції не може бути доказом отримання позичальником цієї вимоги. Позивачем не надано доказів на підтвердження переходу права вимоги від ВАТ «Светбанк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки надані позивачем документи не дають можливості встановити сам факт оплати ціни продажу та факту здійснення переуступки прав новому кредитору.

Відповідно до п. 2.6 договору факторингу №15 від 28 листопада 2012 року наступне відступлення фактором прав вимоги заборгованості до боржників будь-яким третім особам допускається виключно за умови отримання фактором від банку попереднього письмового дозволу Спостережної ради банку. ТОВ «Кредитні ініціативи» такого письмового дозволу не отримувало.

Позивач просить стягнути суму заборгованості у доларах США, проте ліцензії на здійснення валютних операцій позивачу не надавалось.

Позивач у своєму листі від 09.04.2014 р. повідомив про те, що за ним вже зареєстровано право власності на предмет іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. При цьому позивачем не було зменшено розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням задоволених вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують факт видачі кредиту.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2631/0608/45-011, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 95000 доларів США на строк по 23 червня 2038 року включно, а останній зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором.

28 січня 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2631/0608/45-011 від 23 червня 2008 року, якими сторони погодили нові розміри процентної ставки за користування кредитом та новий порядок погашення заборгованості за кредитним договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15.

У цей же день, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. При цьому з моменту відступлення прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважають наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Судом також встановлено, що відповідач отримав кошти за кредитним договором, проте взяті на себе зобов'язання щодо їх повернення належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 23.01.2014 р. у останнього виникла заборгованість, яка становить 1076044,28 грн., з яких: по тілу кредиту - 740 584,70 грн.; по відсоткам -209 444,34 грн.; по пені -126 015,24 грн.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Також, законодавством передбачені порядок та підстави зміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, а до позивача перейшло право вимоги у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду, за виключенням визначення суми стягнення по пені.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, розмір заборгованості по пені позивачем визначено станом на 23.01.2014 р. в сумі 126 015,24 грн. При цьому таке нарахування було обмежено останніми 12 місяцями перед зверненням до суду.

Стягуючи заборгованість по пені в сумі 206836,01 коп., що виникла станом на 23.07.2014 р., суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Вказана обставина є підставою для зміни судового рішення в частині визначення розміру пені, що підлягає стягненню, шляхом його зменшення до суми 126015,24 грн., відповідно до наданого позивачем розрахунку та розміру заявлених позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що розрахунок заборгованості зроблено невірно, є необґрунтованими.

Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить всі платежі, починаючи з дати укладення кредитного договору, які здійснив відповідач в рахунок погашення заборгованості.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам поза межами трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Уклавши 28 січня 2010 року договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2631/0608/45-011 від 23 червня 2008 року, якими сторони погодили нові розміри процентної ставки за користування кредитом та новий порядок погашення заборгованості за кредитним договором, а також здійснюючи часткове погашення заборгованості по кредиту в період з 01.07.2008 р. по 07.12.2012 р., відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченнями), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу

Частинами 1,2 ст.1082 ЦК України встановлено що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2014 р. ТОВ «Кредитні ініціативи» направило на адресу божника вимогу про дострокове повернення кредиту, про що свідчить список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.54, 55).

Вказана вимога містить інформацію про те, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, а також про укладення договору факторингу між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», дані про розмір заборгованості та попереджав про наслідки невиконання вказаної вимоги, зокрема про право достроково вимагати повернення кредиту.

Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі, зокрема: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, останнє погашення по кредиту було здійснено відповідачем 07.12.2012 року, що свідчить про істотне порушення умов кредитного договору та надає позивачу право на дострокове повернення кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору, а саме п.п. 5.4, позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти у повному обсязі, а також сплатити пені та штрафи, передбачені цим договором при настанні події, зазначених у п.п.9.1 цього договору, зокрема у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього договору.

Відсутність доказів отримання письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості не впливає на права позивача достроково звернутися до суду з позовом про стягнення коштів, що повністю відповідає способам захисту прав, що передбачені статтями 15, 16 ЦК України.

Недотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Конституції України.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги в тій частині, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримало від банку попереднього письмового дозволу Спостережної Ради.

Вказана обставина підтверджується випискою №1 з протоколу №19 Спостережної Ради ПАТ «Сведбанк» від 20 листопада 2012 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у фактора права на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб не суб'єктів господарювання колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

22.09.2008 р., на підставі розпорядження №1121 від 18.09.2008 р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «Кредитні ініціативи» видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. В додатку до вказаного свідоцтва зазначено, що одним з видів фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія ТОВ «Кредитні ініціативи» без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, є , зокрема, послуги факторингу (а.с.44, 45).

Пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 3 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №373/16389, згідно п.п.1.2 якого до фінансової послуги факторингу було віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, виключений згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 р. №352.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу.

Частиною 5 ст. 5 цього Закону передбачено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу Українита цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

При цьому положення глави 73 ЦК України та безпосередньо визначення операції факторингу, наведеного в ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачають, що клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ні Цивільний кодекс України , ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлюють жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги.

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні, позивач не реалізував свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення розміру заборгованості за кредитним договором з урахуванням отриманих коштів від реалізації заставленого майна.

Оскільки заборгованість по кредитному договору позивач просив стягнути в національній грошовій одиниці Україні - гривні, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна лише при укладенні кредитного валютного договору, основне зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків відповідачем не виконується і має місце прострочення, починаючи з квітня 2012 року боржник погашав заборгованість, сплачуючи на користь банку по 2 000 грн., доводи апеляційної скарги про те, що особа була позбавлена можливості виконувати свої зобов'язання у валюті кредиту, а також на недоведеність тієї обставини, що кредит відповідачу було видано, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в частині визначення розміру пені змінити.

Зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», з суми 206 836,01 грн. до суми 126 015,24 грн. ( сто двадцять шість тисяч п'ятнадцять грн. двадцять чотири коп.).

У зв'язку з цим зменшити загальний розмір заборгованості за кредитним договором з суми 1 156 865,05 грн. до суми 1076044,28 грн., а загальну суму стягнення з урахуванням суми судового збору - з суми 1 160 519,05 грн. до суми 1 079 698,28 грн. (один мільйон сімдесят дев'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім гривень двадцять вісім коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/4518/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.