АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7371/15 Справа № 173/380/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог посилався на те, що 19 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з ОСОБА_3 Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року він сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Між тим, у звязку з черепно-мозковою травмою його стан здоровя суттєво погіршився і він потребує постійного лікування та відповідно фінансових витрат на лікування.

Просив зменшити розмір аліментів, що сплачуються ним на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно з моменту подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

ОСОБА_3, Верхньодніпровська районна державна адміністрація в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 серпня 2014 року (а.с.5-6).

Рішення суду не оскаржувалося та набрало чинності.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 грудня 2014 року. (а.с.7-8).

Згідно довідки КЗ «Верхньодніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.04.2015 року, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на диспансерному обліку з приводу: вроджена вада серця, дефект міжпередсердної перегородки, вальгусна деформація нижніх кінцівок, плоско-вальгусні стопи на фоні дифузної м/гіпотонії, аденоїди 2-3 ст.(а.с.28).

Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідує Новомиколаївський дошкільний навчальний заклад «Сонечко». За період відвідування дитиною закладу з 04.06.2014 року по 22.04.2015 року ОСОБА_3 сплатила 1283,75 грн. за харчування та 690 грн. благодійних внесків (а.с.29-30).

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 працює у банку на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів з 04.11.2014 року (а.с.31).

Згідно довідки, виданої начальником Верхньодніпровського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 перебуває на обліку Верхньодніпровського РВ, категорія обліку «Сімейний насильник» (а.с.32).

ОСОБА_3 винаймає квартиру для проживання з донькою ОСОБА_4 за адресою: с. Новомиколаївка, вул. Пушкіна, 42/2 та щомісячно сплачує орендну плату у розмірі 450 грн. (а.с.40-44,46-48). Згідно акту депутата Новомиколаївської селищної ради від 05.05.2015 року, ОСОБА_3 в колишнє своє помешкання для проживання з дітьми потрапити не має можливості, оскільки цьому перешкоджає ОСОБА_2 (а.с.49).

Згідно довідки, наданої ТОВ «Югсервіс-Плюс» від 18.02.2015 року № 1802/01, ОСОБА_2 з 16 вересня 2014 року працює у ТОВ «Югсервіс-Плюс» на посаді водія автотранспортних засобів з посадовим окладом 2815,00 грн. та заробітна плата за період з вересня 2014 року по січень 2015 року складає 23 356,42 грн. (а.с.54)

Згідно довідки, наданої ТОВ «Югсервіс-Плюс» від 05.06.2015 року №0506/01, заробітна плата ОСОБА_2 у період з 16 вересня 2014 року по 01 червня 2015 року складає 40 741,21 грн. (а.с.67).

З вказаних довідок вбачається, що з заробітної плати ОСОБА_2 проводяться відрахування на сплату аліментів лише на утримання однієї дитини, за одним виконавчим листом.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона має спільну дитину з ОСОБА_2, який добровільно надає допомогу на утримання дитини в розмірі 300 грн. - 1000 грн. З заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів вона не зверталася. За останні три місяці ОСОБА_2 купив донці ноутбук за 8000 грн. та сплатив близько 2500 грн. аліментів.

З копії медичної картки ОСОБА_2 вбачається, що в березні та квітні 2015 року він звертався до лікарів зі скаргами на головний біль, зокрема 11 березня 2015 року - до сімейного лікаря та ЛОР-лікаря та психіатра; 18 березня 2015 року до нейрохірурга (діагноз наслідки черепно-мозкової травми, направлений на обстеження; рекомендована консультація ЛОР-хірурга, а.с.72).

Таким чином, ОСОБА_2 проходив лише обстеження, будь-якого лікування йому призначено не було.

Інших доказів тяжкого стану здоровя позивача, яке вимагає суттєвих матеріальних витрат матеріали справи не місять.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.182, 192 СК України, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що всупереч вказаних вимог закону позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що з часу ухвалення рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року настали підстави, передбачені ч. 1 ст. 192 СК України, які дають позивачу право на зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що після отримання ним черепно-мозкової травми, що підтверджується вироком від 22.11.2012 року, стан його здоровя суттєво погіршився, для відновлення якого потрібна операції та ліки, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Як вбачається з копії медичної картки ОСОБА_2, в березні та квітні 2015 року він звертався до лікарів зі скаргами на головний біль, зокрема 11 березня 2015 року - до сімейного лікаря та ЛОР-лікаря та психіатра; 18 березня 2015 року до нейрохірурга (діагноз наслідки черепно-мозкової травми, направлений на обстеження; рекомендована консультація ЛОР-хірурга.

Таким чином, ОСОБА_2 проходив лише обстеження, будь-якого лікування йому призначено не було, рекомендацій лікаря щодо необхідності проведення операцій матеріали справи не містять.

Доказів суттєвого погіршення здоровя позивача починаючи з 2012 року матеріали справи не містять.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 працює у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримує заробітну плату у розмірі 3000 грн., що є достатнім для утримання малолітньої доньки, крім того вона має можливість сплачувати внески до дитячого садка та на харчування, отже розмір сплачуваних ним аліментів на дитину ОСОБА_4 може бути зменшено, також не можуть бути прийняті судом до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання про розмір аліментів, повинен також враховувати і здоровя та матеріальне становище дитини, що залишається поза увагою апелянта.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на диспансерному обліку з приводу: вроджена вада серця, дефект міжпередсердної перегородки, вальгусна деформація нижніх кінцівок, плоско-вальгусні стопи на фоні дифузної м/гіпотонії, аденоїди 2-3 ст.(а.с.28).

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що підставою для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є наявність рішення суду від 28 січня 2015 року, за яким він сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки з довідок ТОВ «Югсервіс-Плюс» від 18.02.2015 року № 1802/01 та 05.06.2015 року №0506/01 вбачається, що відрахування з заробітної плати здійснюється лише на одну дитину. Тобто рішення до примусового виконання не звернуто.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 вивезла всі речі побуту з його власної квартири на суму приблизно 100 000 грн., в якій вони разом з відповідачкою раніше мешкали, що суттєво погіршило його матеріальний стан; що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що квартиру, в якій мешкає відповідач з дитиною, ОСОБА_3 не орендує, а це є власністю її матері не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_7