Справа № 359/8139/14-ц Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/780/4658/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 46 21.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держземагенства у Бориспільському районі, відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Інком+», про визнання права, визнання недійсними та скасування наказів, вилучення земельних ділянок, визнання недійсними та скасування свідоцтв,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

У 1987 році йому надали садівничу земельну ділянку площею 0,05 га в садовому товаристві «Салют 2», яке знаходиться в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району.

З метою розширення наявної й нього ділянки за рахунок суміжних земель позивач звернувся за отриманням відповідного дозволу до Бориспільської РДА, яка своїм розпорядженням від 17 серпня 2011 року №2357 йому надала йому дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Процівської сільської ради Бориспільського району. У квітні 2012 року ТОВ «Інком+» було розроблено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 0,0526 га у власність для ведення особистого селянського господарства, а 23 травня 2012 року даний проект зареєстровано в реєстрі Управління Держземагентства у Бориспільському районі, земельній ділянці було визначено робочий кадастровий номер: НОМЕР_1. В той же час, на запит землевпорядної організації ТОВ «Інком+» від 14 листопада 2011 року Управління Держземагентства у Бориспільському районі надало довідку «Про кількісну характеристику земельної ділянки», згідно якої земельна ділянка площею 0,05 га, яка мала відводитися у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель СТ «Салют-2», які згідно державної статистичної звітності по формі 6-зем. станом на 01 січня 2011 року обліковуються як колективне садівництво.

Позивач вказував, що у проекті землеустрою, узгодженому начальником Управління Держкомзему у Бориспільському районі і відділом містобудування та архітектури у Бориспільському районі, на картографічному матеріалі чітко окреслено місце розташування цієї земельної ділянки, з чого вбачається, що вона знаходиться за межами земель садівничого товариства «Салют-2» з боку дамби Проців-Кийлів і не має ніякого відношення до земель СТ «Салют-2». Управління відмовилось видати нову довідку «Про кількісну характеристику земельної ділянки» з визначенням правильного місця її розташування, у зв'язку з чим зазначена земля позивачу так надана і не була.

В 2014 році пощивачу стало відомо, що земельна ділянка площею 0,0526 га, на яку він розробляв проект землеустрою та отримував робочий кадастровий номер, була передана у власність іншим громадянам - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, розміром по 0,12 га кожному. При цьому відповідно до картографічної документації передані земельні ділянки повністю накладаються на вищевказану земельну ділянку, яку він оспорює. Позивач вважав, що внаслідок такої передачі землі відповідачам були порушені його права, відтак просив суд визнати за ним право на оформлення права власності на спірну земельну ділянку площею 0,0526 га; визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області №КИ/:03:003/00006856 та №КИ/ :03:003/00006857 від 04 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо відведення у власність земельної ділянки, розміром по 0,1200 га кожному для ведення садівництва із земель сільгосппризначення державної власності, розташованих на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області; визнати недійсними та вилучити з національної кадастрової системи України земельні ділянки площею по 0,1200 га кожна за кадастровими номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_3, які визначені та видані Управлінням Держземагентства у Бориспільському районі на ім'я ОСОБА_4 та на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_4, видане реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 24 березня 2014 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1200 га, та свідоцтво, серія НОМЕР_5, видане реєстраційною службою 03 квітня 2014 року ОСОБА_4 на ділянку площею 0,1200 га.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що спірними наказами Головного управління Держземагентства та свідоцтвами про право власності порушено його права як землекористувача. Вказує, що судом не взято до уваги, що спірна земельна ділянка фактично перебуває у його користуванні більше 15 років. Крім того суд першої інстанції фактично проігнорував доводи його позовної заяви. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Ст. 3 ЦПК України встановлено, що особа в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином передумовою, необхідною для виникнення права особи для здійснення судового захисту свої прав та інтересів, є порушення з боку інших осіб таких законних прав та інтересів позивача.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином доведено наявності порушення з боку відповідачів його прав. З даними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів, оскільки як було встановлено в ході розгляду справи, спірна земельна ділянка ніколи відповідним чином не передавалася ні у власність, ні в користування позивача. Як позивач пояснив в ході апеляційного розгляду, свої претензії на спірну землю позивач обґрунтовує тим, що здійснював прибирання цієї землі від сміття на протязі тривалого періоду часу, що, в той же час, жодним чином не може регламентувати виникнення у нього права на таку ділянку. З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, набуття відповідачами права власності на спірну землю не може порушувати прав позивача на цю землю, оскільки таких прав у нього не виникало. З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому наявність самого лише дозволу позивачу на розроблення проекту відведення землі не може обґрунтовувати виникнення у нього прав на спірну землю, оскільки сам лише такий дозвіл без прийняття рішення про його затвердження та передачу землі у власність не породжує прав особи на землю. В той же час розроблений проект відведення з відповідними документами у відповідності до встановленої на той час ст. 118 ЗК України процедури позивачем на затвердження не подавався.

Також в ході розгляду справи позивачем не було доведено обґрунтованості його посилань на відкрите, добросовісне та безперервне користування спірною ділянкою напротязі 15 років, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу до суду надано не було. При цьому вимога про визнання за позивачем права на оформлення права власності на спірну землю, як і вимога про визнання недійсним та вилучення із кадастрової системи даних про земельні ділянки, не відповідають встановленим процесуальним законом способам захисту цивільних прав.

Не було позивачем доведено й того факту, що передані відповідачам ділянки будь-яким чином співпадають з ділянкою, на яку претендує позивач. Матеріали справи не містять документального підтвердження даних щодо того, в якій мірі здійснюється таке „накладення", якою частиною, площею, конфігурацією, та чи здійснюється взагалі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції виваженими та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги з цього приводу -такими, що не знайшли свого підтвердження. При цьому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевірка законності та обґрунтованості оскарженого рішення колегією суддів апеляційного суду здійснювалася в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому колегія суддів визнає його рішення законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді