Номер провадження: 22-ц/785/1094/15
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

Громіка Р.Д.

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 травня 2014 року за позовом Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

08 серпня 2013 року Комунальне підприємство "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (далі - КП "ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго") звернулося до суду з вказаним позовом, який згодом уточнило, обґрунтовуючи вимоги тим, що підприємство забезпечує тепловою енергією квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачці ОСОБА_3 Підприємство виконує свої зобов'язання в повному обсязі, а споживач ОСОБА_3 не сплачує за надані послуги, внаслідок чого станом на 01 квітня 2014 року виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 10518,86 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення в розмірі 370,91 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 15, 526 ЦК України, ст. ст. 20,32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", позивач просив суд позов задовольнити (а.с. 2, 79).

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала і 02 вересня 2013 року звернулась до суду із вказаним зустрічним позовом, мотивуючи, тим що з травня 2009 року вона відключилась від централізованого опалення, тому нарахована заборгованість за ці послуги є неправомірною. Ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року та від 29 травня 2013 року скасовані судові накази відповідно від 01 березня 2011 року та від 30 вересня 2011 року про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. На виконання судових наказів з неї на користь КП "ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго" за період з 01 червня 2012 року по 30 квітня 2013 року стягнуто з її пенсії 579,67 грн. Вказана сума підлягає стягненню з КП "ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго". Крім того, неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. (а.с. 14).

Рішенням суду першої інстанції первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 10518,86 грн., за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення в розмірі 370,91 грн. та судові витрати в сумі 229,40 грн. (а.с. 91-93).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином. Відповідачка ОСОБА_3 всіляко ухиляється від отримання судових повісток та ухвали суду, що підтверджується матеріалами справи, що свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України та ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні-послуги" власники (наймачі) квартир зобов'язані своєчасно оплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги, зокрема з централізованого опалення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, де вона зареєстрована та проживає.

Позивач, КП "ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго", є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в м. Ізмаїлі. Житловий будинок № 6 обладнаний системою централізованого опалення, яке постачає позивач.

Підприємство виконує свої зобов'язання в повному обсязі, а споживач ОСОБА_3 не сплачує за надані послуги, внаслідок чого станом на 01 квітня 2014 року виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 10518,86 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення в розмірі 370,91 грн.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачка ОСОБА_3 не сплачувала за спожиту теплову енергію, тому права КП "ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго" порушені і підлягають судовому захисту шляхом стягнення з неї на користь підприємства заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж опалення.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про те, що підстав для повернення 579,67 грн. та відшкодування моральної шкоди немає.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Твердження відповідачки ОСОБА_3, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції не врахував, що з травня 2009 року вона відключилась від централізованого опалення, тому нарахована заборгованість за ці послуги є неправомірною, не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідачка ОСОБА_3 була зобов'язана довести в судовому засіданні свої заперечення проти позову, але ніяких доказів з цього приводу суду не надала.

Згідно із п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди).

У п. 41 вказаних Правил зазначено, що споживач несе відповідальність за самовільне переобладнання системи тепло споживання.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення (далі - ЦО) та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж ЦО та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж ЦО та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок). Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі ЦО він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі (далі - Комісія) з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено відключення від мереж централізованого опалення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів, а не окремих квартир з ініціативи їх власників або наймачів. Відповідачкою ОСОБА_3К не доведено в судовому засідання належними та допустимими доказами те, що вона відключилась від централізованого опалення в встановленому законодавством порядку, тому вказане відключення у травні 2009 року від мережі центрального опалення є самовільним й не є підставою для звільнення відповідачки від відповідальності за невиконання обов'язків щодо сплати за надану теплову енергію.

Аналогічний правий висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 16 травня 2011 року у справі №6-9цс11 та у постанові від 19 грудня 2012 року у справі №149цс12, які у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Позивачка ОСОБА_3 не зверталась до постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань відключення від мереж централізованого теплопостачання з заявою про відключення від мереж, що вбачається з листа Управління Житлово-комунального господарства Ізмаїльської міської ради від 19 грудня 2013 року (а.с. 106).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував обставини, які мають значення для справи, в повному обсязі, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що позивач, КП "Теплопостачання міста Одеси", виконує зобов'язання про постачання теплової енергії , а відповідачка не сплачує за надані послуги.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову немає.

При подачі апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_3 не сплатила судовий збір в сумі 229, 40 грн. (121, 80 грн. - за вимоги майнового характеру + 121,80 грн. - за вимоги немайнового характеру), тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно присудити з відповідачки ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у вказаній сумі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 травня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, у дохід держави судовий збір в сумі 229, 40 грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік