Справа №487/5462/13-ц 26.10.2015 26.10.2015
Провадження №22-ц/784/2550/15
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 487/5462/13-ц
Номер провадження 22-ц/784/2550/15
Головуючий у І інстанції Павлова Ж.П.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Маляренко І.Б., Темнікової В.І.

Із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.

За участю: відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 20 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 надав відповідачу кредит у розмірі 2 914 грн. 80 коп. зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 2 роки. Оскільки він порушив умови кредитного договору, Заводським районним судом м. Миколаєва 29 червня 2008 року видано судовий наказ про стягнення з нього всієї суми кредиту. Посилаючись на те, що відповідач не виконав зазначений судовий наказ, кредитні кошти не повернув, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив задовольнити позов, стягнути заборгованість станом на 26.04.2013 року в загальній сумі 55189,79 грн., яка складається із 13550,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1049,30 грн. заборгованість по комісії, 37724,20 грн.- пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2616,18 грн. - штраф процента складова (а.с. 2, 36-37, 59-60)

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року позов Банку задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку 13550 грн.11 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1049 грн. 30 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 20 000 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, 250 грн. штрафу (фіксована частина) і 2616 грн. 18 коп. штрафу (процентна складова), а всього 37465 грн. 59 коп. та 374 грн.66 коп. судового збору (а.с. 153-154).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 158-159).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не зявився. Письмові заперечення на апеляційну скаргу від нього не надійшли.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги з таких підстав

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №NKXRRX06990170, за яким відповідачу було надано кредит в розмірі 2914 грн. 80 коп., а останній зобовязався сплачувати Банку щомісячний фіксований платіж у період з 5 по 10 число місяця в розмірі по 259 грн.52 коп., зі сплатою 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення - 20 березня 2009 року (а.с.4). Відповідач зобовязань за договором не виконував, платежі не сплачував.

У звязку з невиконанням відповідачем умов укладеного кредитного договору в травні 2008 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове повернення суми кредиту, стягнення заборгованості за процентами, комісією та пенею. 20 червня 2008 року Заводським районним судом м.Миколаєва заява ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволена, видано відповідний судовий наказ (а.с.27, 28).

31 липня 2009 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ судовий наказ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови) (а.с.41). Стягнута за судовим наказом заборгованість відповідачем не погашена.

З наданого позивачем уточненого (з урахуванням стягнутих за наказом сум) розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26 квітня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 за процентами за користування кредитом складає 13 550грн.11 коп.; по оплаті комісії - 1049 грн. 30 коп.

Встановлені судом обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивача відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України.

Разом з тим судом першої інстанції не звернуто увагу на наступне.

В правових позиціях, викладених в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 11 лютого 2015 р. у справі N 6-240цс14; від 10 червня 2015 р. у справі N 6-698цс15, зазначено, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього, ч. 1 ст. 259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди апеляційної і касаційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули уваги на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачка їх не підписувала.

Із заяви-анкети позичальника ОСОБА_2 вбачається, що вона не містить умов про збільшення позовної давності, проте зазначено про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) (а.с. 4).

До позовної заяви позивачем були надані Умови та правила надання банківських послуг публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 5-14), тоді як на час укладання сторонами кредитного договору організаційно-правовою формою позивача було закрите акціонерне товариство. Згодом позивачем були надані інші Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5. яким зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років (а.с.42-49). Зазначені умови не містять дати їх затвердження та періоду їх чинності. Разом з тим, з матеріалів наказного провадження вбачається, що звертаючись у травні 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за даним кредитним договором, позивачем були надані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), які не містять умови про збільшення позовної давності. Крім того вони не містять умови про стягнення штрафу фіксованої частини та процентної складової (а.с.56-58). Заява позивача про видачу судового наказу також не містить вимоги про стягнення штрафу (а.с. 54)

З пояснень відповідача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що саме з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), доданим позивачем до заяви про видачу судового наказу, він був ознайомлений та підписав їх при укладанні кредитного договору від 20.03.2007 року.

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та переконливих доказів ознайомлення та згоди відповідача саме з тими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких є умова про збільшення строку позовної давності до 5 років. За такого, суд дійшов до невірного висновку про те, що слід керуватися Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5. яких зазначено про встановлення терміну позовної давності у 5 років.

Відповідач в суді першої інстанції заявляв про застосування строку позовної давності шляхом подачі відповідної заяви (а.с. 51 53).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У кредитному договорі, що був укладений сторонами, строк виконання зобовязання чітко визначений: строк сплати щомісячних фіксованих платежів - у період з 5 по 10 число місяця; строк повного погашення кредиту - 20 березня 2009 року.

Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності після спливу строку договору, відповідачем не було вчинено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до ОСОБА_2 20 червня 2013 року.

Наданий позивачем до суду апеляційної інстанції наказ № 391 від 21.03.2006р. про затвердження нової редакції Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) також не доводить ознайомлення та згоду відповідача саме з тими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що містять умову про збільшення строку позовної давності до 5 років (а.с. 96-98).

Враховуючи викладене, слід вважати, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з даним позовом, пропустив без поважних причин позовну давність тривалістю у три роки, встановлену ст.257 ЦК України.

З огляду на викладене є підстави вважати рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи, а тому відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді