У Х В А Л А

30 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Олійник А.С.,

розглянувши заяву суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про перегляд Верховним Судом України окремої ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року у справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 серпня 2010 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції в місті Києві, про усунення від права па спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - частку у Статутному фонді (капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю "Благодійний центр - Асоціація Групо" у розмірі 90% від Статутного фонду (капіталу), що у грошовому виразі становить 495 000 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - частку у Статутному фонді (капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бекер-Україна" у розмірі 70% Статутного фонду (капіталу), що у грошовому виразі становить 1 750 000 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - 1/3 частки у Статутному фонді (капіталі) Фермерського господарства "Генерал-1", що у грошовому виразі становить 100 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - частку Статутному фонді (капіталі) приватного підприємства "Генерал" у розмірі 100% Статутного фонду (капіталу). Визнано за ОСОБА_3 право власності па спадкове майно - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель PRADO, сірого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний реєстраційний помер НОМЕР_3. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - причіп бортовий марки ПВА, модель 1, синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та складається з житлового будинку літера "А-2", загальною площею 494,5 кв.м., літньої кухні літера "Б", огорожа літера "N". Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, Світильнівської сільської ради Броварського району, площею 0,468 га. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 334,2 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,0606 га. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 1 вересня 2010 року визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно - нерухоме майно, що розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим, Ленінський район, АДРЕСА_4 нежитлову будівлю літера «А», площею 86,7 кв.м.; нежитлову будівлю літера «Б», площею 126,6 кв.м.; житлову будівлю літера «В», площею 16.2 кв.м.; житлову будівлю літери «Г», площею 43,4 кв.м.; житлову будівлю літери «Д», площею 43.4 кв.м.; житлову будівлю літери «Е», площею 43,4 кв.м.; житлову будівлю літери «Ж», площею 43.4 кв.м.; житлову будівлю літери «З», площею 43,0 кв.м.; житлову будівлю літери «И», площею 43,0 кв.м.; житлову будівлю літери «К», площею 43,0 кв.м.; житлову будівлю літери «Л», площею 43.0 кв.м.; житлову будівлю літери «М», площею 43,0 кв.м.; нежитлову будівлю літери «Н», площею 122,3 кв.м.; нежитлову будівлю літери «О», площею 12,9 кв.м.; нежитлову будівлю літери «П», площею 17,9 кв.м.; нежитлову будівлю літери «Р», площею 11,4 кв.м.; нежитлову будівлю літери «Т», площею 235,0 кв.м.; житлову будівлю літери «Ф», площею 98,7 кв.м.; житлову будівлю літери «X», площею 132,0 кв.м.; нежитлову будівлю літери «Ц», площею 29,9 кв.м.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом та визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно. В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду м. Києва із заявою про перегляд рішення цього суду від 20 жовтня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заяву обґрунтовано тим, що 29 вересня 2014 року їй стало відомо про обставину, яка має істотне значення для справи, а саме: перебування ОСОБА_5 через важку хворобу у безпорадному стані, яка встановлена і підтверджена висновком спеціаліста від 13 січня 2011 року, який було отримано лише 29 вересня 2014 року. Зазначена обставина існувала на час вирішення справи у судовому порядку, але не була і не могла бути їй відома.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволено частково. Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року в частині скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року про усунення ОСОБА_4 від права спадкування за законом та визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно скасовано. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 серпня 2010 року залишено без змін. Додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 вересня 2010 року залишено без змін. В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Окремою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17 грудня 2014 року доведено до відома Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про порушення норм чинного законодавства, допущені суддями апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при вирішенні вказаної цивільної справи.

У лютому 2015 року до суду касаційної інстанції надійшла заява суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8 про перегляд окремої ухвали суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 361 ЦПК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 361 ЦПК України у справах про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявники наводять рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року у справі № 6-28108зно12.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», неоднакове застосування норм процесуального права не може бути підставою для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Ухвалюючи рішення від 17 квітня 2013 року, яке надано заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 361 ЦПК України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення цього суду від 16 травня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що нововиявленими обставинами є копія розпорядження представника Президента України від 28 червня 1994 року № 505 «Про затвердження акта обстеження технічного стану будинку АДРЕСА_2» та «Акт обстеження технічного стану будинків АДРЕСА_2 з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання непридатним для мешкання», які існували на час вирішення спору по суті, але який ТОВ «Шато» отримало з Державного архіву м. Києва 12 червня 2012 року за результатами їх звернення, яке було направлено після вирішення справи судом касаційної інстанції по суті.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» заяви про перегляд Верховним Судом України рішень судів, що надішли до судів касаційних інстанцій для вирішення питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України та рішення за якими не було прийнято на день набрання чинності цим Законом, розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що на час вирішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України така підставі для перегляду судових рішень Верховним Судом України, як неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права не передбачена, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року у справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування, за заявою суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про перегляд Верховним Судом України окремої ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: М.В. Дем'яносов

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

А.С. Олійник