АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Слободянюк С.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «СК «Уніка», в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 22 788,95 грн. недоплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 28.11.2013 між сторонами по справі було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 800001/4002/0000294. За договором страхування відповідач зобов'язався при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток в межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Договором страхування, а позивач зобов'язався своєчасно сплатити страховий платіж і виконати інші умови, передбачені Договром страхування. Позивач в повному обсязі виконав умови Договору страхування.

30.11.2014 стався страховий випадок. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача.

27.01.2015 відповідачем було виплачено позивачу 38 625,45 грн. страхового відшкодування. Розуміючи,що даний розмір не відповідає розміру вартості ремонтно - відновлювальних робіт, позивач звернувся до відповідача за роз'ясненням. Листом № 854 від 04.02.2015 відповідач повідомив позивача, що при нарахуванння страхової виплати відповідачем було застосовано коефіцієнт недострахування, у розмірі 56%. Відтак розмір страхового відшкодування було зменшено на дану величину. Однак позивач вважає, що дані дії відповідача порушують його права.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що суд залишив поза увагою ту обставину, що страхова сума встановлюється на момент укладання договору та страхова виплата виплачується у межах страхової суми, що діяла на момент укладання договору. Чинним законодавством не передбачено, що виплата страхового відшкодування відбувається відповідно до страхової суми, що діяла на момент ДТП, відповідно страховик не має права застосовувати пропорційну виплату.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності ст. 9 Закону України «Про страхування», п. 9.3 та п. 10.1.19 договору, відповідач правомірно здійснив виплату страхового відшкодування з урахуванням пропорції 56%.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2013 між сторонами по справі було укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №800001/4002/0000294.

За Договором страхування відповідач зобов'язався при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток в межах страхової суми у порядку і на умовах, передбачених Договором страхування, а позивач зобов'язався своєчасно сплатити страховий платіж і виконати інші обов'язки, передбачені Договором страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Предметом страхування, відповідно до п. 2.1.1. Договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1.

30.11.2014 стався страховий випадок. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача.

Позивач на виконання умов Договору виконав всі необхідні дії.

27.01.2015 відповідачем було виплачено 38 625,45 грн. страхового відшкодування. Вважаючи, що розмір виплаченого страхового відшкодування не відповідає розміру вартості ремонтно-відновлювальних робіт позивач звернувся до відповідача за роз'ясненнями.

Листом вих. № 854 від 04.02.2015 відповідачем було надано пояснення щодо розміру страхового відшкодування. А саме, відповідач повідомив, що ним було застосовано коефіцієнт недострахування (коефіцієнт пропорційності по сумі) у розмірі 56% (0,56).

Відтак розмір страхового відшкодування було зменшено на дану величину. В обґрунтування правомірності застосування даного коефіцієнту відповідач посилався на ст.9 Закону України«Про страхування» та п. 10.5. Договору.

Однак, дана норма застосована страховиком безпідставно зважаючи на наступне.

Відповідно до абзацу 1 ст. 9 Закону України«Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно абзацу 4 ст. 9 Закону України«Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 15 ст. 9 Закону України«Про страхування», при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Згідно до п. 3 ч. 1. ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання Договору страхування.

Відповідно до п.10.1.9 Договору, якщо страхова сума, визначена п. 1.3.4. Договору, виявиться меншою, ніж загальна дійсна вартість ТЗ та додаткового обладнання, визначена п. 1.2. Договору, відшкодуванню підлягає лише частка дійсного збитку, яка відповідає частці страхової суми у дійсній вартості ТЗ та додаткового обладнання.

Тобто, Договором не встановлено, на який саме момент страхова сума повинна співвідноситись із розміром вартості застрахованого майна на момент укладання договору чи на момент настання страхового випадку. Оскільки, як вже було зазначено договором, не передбачено іншого, то відповідно, повинні застосовуватись норми встановлені Законом України «Про страхування» ст. 9 та положення ст. 988 ЦК України, а саме те, що недострахування застосовується лише у разі якщо страхова сума не відповідає ринковій вартості ТЗ на момент укладання Договору.

Крім того, п. 3.5.1 Договору передбачено, що при страхуванні на повну вартість страхова сума дорівнює ринковій (дійсній) вартості ТЗ на момент укладання Договору, а при страхуванні на частку вартості в п. 3.5.2 зазначено, що в разі встановлення страхової суми в частці від повної вартості страхове відшкодування сплачується пропорційною (дольовою) системою. Виплата страхового відшкодування проводиться в розмірі тієї частини збитку, яку страхова сума становить відносно ринкової дійсної вартості ТЗ.

Тобто, самим Договором встановлено умови при яких застосовується коефіцієнт пропорційності (недострахування), а саме даний коефіцієнт застосовується у тому разі якщо при укладанні Договору страхувальник забажав застрахувати свій ТЗ на частку від повної вартості. У разі ж якщо особа застрахувала своє майно на повну вартість, то відповідно і коефіцієнт недострахування застосовуватись не може.

Крім того, в Договорі міститься Декларація Страхувальника, яка підтверджує, що при укладанні Договору, сторони вкотре закріпили, що принцип пропорційності виплати страхового відшкодування буде застосовуватись, лише у разі свідомого вибору страхувальником страхової суми меншої ніж дійсна вартість ТЗ.

Посилання суду першої інстанції на ст. 9 Закону України «Про страхування» є безпідставними, оскільки дана стаття закріплює саму можливість як застосування принципу недострахування, так і можливість сторін Договору страхувати майно на частку його вартості, а не виключно на повну вартість. Законом не передбачено, що у разі, якщо вартість майна після його страхування збільшиться, то це призведе до обов'язкового застосування принципу пропорційності, оскільки закон встановлює, що страхова сума встановлюється на момент страхування, то відповідно, якщо мало місце недострахування саме в момент укладання Договору, то відповідно і застосовується відповідний коефіцієнт.

Розмір страхового відшкодування не може перевищувати страхову суму, і незалежно від того як змінилась ціна майна страховик не буде сплачувати більше ніж страхова сума. В той же час страховий платіж встановлюється у відсотку від страхової суми, тобто страховик отримує певну суму коштів і несе відповідальність в межах певної суми коштів, і ці суми встановлюються на момент укладання Договору.

Виходячи з вищевикладеного, позивач сплатив 119 тис. грн. однак, при застосуванні принципу пропорційності виходить, що насправді ТЗ застраховано лише на 66 тис. грн., оскільки при застосуванні принципу пропорційності будь яка виплата буде зменшуватись на 56%, що є не справедливим та не відповідає умовам Договору.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованими посилання апелянта на те, що станом на дату укладення договору позивач застрахував свій автомобіль на його повну вартість строком на 1 рік, сплатив повний розмір страхового платежу, а тому страхова компанія зобов'язана в період дії Договору страхування виконувати свої зобов'язання, а саме сплачувати страхові відшкодування страхувальнику в повному обсязі відповідно до фактичного розміру збитку.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, позивач правомірно виходив з того, що відповідно до акту виконаних робіт розмір збитку становить 69 401,49 грн. Франшиза за умовами договору становить 2 000 грн. Позивачу виплачено 38 625,45 грн. та 5 987,09 грн.

Таким чином, позивачу не було виплачено страхове відшкодування в сумі 22 788,95 грн. (69 401,49 - 2 000 - 38 625,45 - 5 987,09), яка підлягає стягненню з відповідача.

Встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів, приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для висновку про відмову у задоволенні даного позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому рішення суду, у зв'язку неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (м.Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 22 788 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 95 коп. недоплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (м.Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ) на користь держави 227 грн. 89 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді