Справа № 459/1502/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/6260/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Куцик І.Б.

З участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: вул. Шевченка,8/8 у м.Соснівка Львівської області, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання постанови Львівської митниці мін доходів від 28.02.2014 року у справі №0402/20909/14 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 8500грн.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його права. Стверджує, що задоволення подання про обмеження у праві виїзду за кордон боржника може мати місце лише у випадку доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язань покладених на нього рішенням. Однак суд задовольнив подання державного виконавця не з»ясувавши чи відповідають дійсності обставини на які посилається державний виконавець. Стверджує, що жодним чином свідомо не ухиляється від виконання зобов»язання, а постанова залишається невиконаною у зв»язку з тим, що він не працює та не має ніяких матеріальних доходів, а лише поїздки за кордон дають йому змогу підзаробити якісь кошти для утримання сім»ї. Стверджує, що в справі відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками на його добровільне виконання, а відтак це спростовує факт злісного ухилення боржника від виконання зобов»язань. Крім цього, вказує на те, що не отримував жодного виклику державного виконавця, а останній не надав доказів про те, що такі виклики надсилалися. Судом взято до уваги акт державного виконавця від 04.12.2014 року, однак не враховано, що такий акт постановлено у попередньому виконавчому провадженні, яке закінчено шляхом повернення стягувачу виконавчого документа без виконання. Вважає, що державний виконавець, який вніс подання не довів злісного ухилення боржника від виконання зобов»язань, а тому просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою залишити подання без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ відкрито виконавче провадження №46757408 на підставі постанови №04002/20909/14 виданої 28 лютого 2014 року Львівською митницею про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.4).

12 травня 2015 р. державний виконавець ВДВС Червоноградського МУЮ звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, оскільки боржник ухиляється від виконання зобов»язання покладеного на нього митним органом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 цієї ж норми Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем вживались відповідні заходи по виконанню постанови митного органу, зокрема накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу, крім того скеровано запити у державні органи з метою встановлення наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків у фінансових установах та отримання соціальних виплат. Також виконавець здійснював вихід за місцем проживання відповідача, однак двері ніхто не відчиняв, що стверджується актом державного виконавця .

Відтак колегія суддів вважає, що державний виконавець вжив всіх заходів примусового виконання рішення, однак такі не дали жодного результату та рішення залишилось не виконаним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Оскаржуючи ухвалу суду про обмеження у праві виїзду за кордон, апелянт посилається на те, що він злісно не ухиляється від виконання постанови, однак така залишається невиконаною через відсутність матеріальних доходів, але в підтвердження своїх доводів позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про свій матеріальний стан.

Права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені у ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

У ч. 6 вказаної статті Закону визначено, що боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як зазначив апелянт в апеляційній скарзі, суд в підтвердження ухилення боржника від виконання рішення використав акт державного виконавця, який був складений у попередньому виконавчому провадженні, а відтак йому відомо, що вказана постанова перебуває на виконані у державній службі не вперше, однак боржник не вчинив жодних дій для того щоб така була виконана хоча б частково.

Твердження апелянта про те, що йому не відомо про відкриття виконавчого провадження та про неотримання ним постанови про відкриття, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з постанови митного органу така була вручена боржнику особисто 04 березня 2014 року в якій чітко зазначено строк сплати штрафу та роз»яснено, що в разі його несплати постанова буде звернута до примусового виконання.

Крім цього, відповідно до ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано поставнову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З списку згрупованих поштових відправлень вбачається, що постанова про відкриття провадження направлена боржнику 04.03.2015 року рекомендованим листом на адресу місця реєстрації боржника, а відтак доводи про необізнаність про відкриття виконавчого провадження є голослівними (а.с.41 зворот).

Факт ухилення боржника від виконання рішення стверджується також неодноразовою зміною місця реєстрації.

Враховуючи те, що сума штрафу не є надмірно високою боржник з моменту винесення постанови не провів жодної проплати на погашення заборгованості, а тому є всі підстави вважати про ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А .В.Ніткевич

ОСОБА_4