АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4244/15 Справа № 173/56/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

За участю секретаря: Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, зареєстрований 19 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції, актовий запис №45; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище «ОСОБА_2». Із ОСОБА_3 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 19 січня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з відповідача судові витрати (а.с. 26-28).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у частині стягнення аліментів, просить його змінити, зменшивши розмір аліментів до 1/6 частини щомісячно; у частині розірвання шлюбу рішення суду не оскаржується (а.с. 31-33).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2008 року сторони по справі зареєстрували шлюб, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружжя проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходив з того, що відповідач хоч і не має постійного місця роботи, але визнав позов у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі, платить аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь ОСОБА_2 у розмірі ? частини щомісячно, починаючи з 12 березня 2008 року, розмір відрахувань із зарплати не може перевищувати 50% (ч.4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»), після народження молодшого сина ОСОБА_3 не звертався з позовом про зменшення розміру аліментів на першу дитину, тому аліменти на другу дитину відповідач повинен сплачувати у тому ж розмірі, що і на першу.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального і процесуального права, відповідають обставинам справи і підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Згідно ч. 2,3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, або за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків дитини, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання апелянта на те, що син не хворіє і має добре здоров'я, - не являються підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позовні вимоги саме з цих підстав позивачкою не заявлялись, а посилання на те, що позивачка не працює, - не мають правового значення для вирішення спору. Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і зводяться, в основному, до переоцінки доказів, але відповідно до ст.. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: