10.03.2015 Справа № 756/2467/15-ц
унікальний №756/2467/15-ц
провадження № 2/756/2363/15
УХВАЛА

10 березня 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Маринченко М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неповернуту суму позики за договором позики від 12 грудня 2011 року у розмірі 30000 дол. США, проценти від суми позики за період з 13.12.2011 по 14.04.2012 року в розмірі 1541,10 дол. США, проценти від суми позики за період з 15.04.2012 року по 19.02.2015 року в розмірі 12834,25 дол. США, всього 44375,35 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19 лютого 2015 року становить 1213665 грн. 82 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 грудня 2011 року між ним та відповідачем укладено договір процентної позики, за яким відповідач отримав 30000 доларів США зі сплатою 15% відсотків річних, які зобов'язався повернути в строк до 14 квітня 2012 року, проте не повернув.

Ухвалою суду від 10 березня 2015 року відкрито провадження в зазначеній справі.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт в межах ціни позову на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, посилаючись на те, що відповідач з 14.04.2012 року не здійснює жодних дій, спрямованих на повернення позики, уникає зустрічей з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, що вказує на свідоме ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором позики.

Вказані обставини дають підстави вважати, що в майбутньому, навіть при наявності судового рішення на користь позивача, відповідач буде вчиняти дії, спрямовані на відчуження майна шляхом продажу, міни, дарування тощо, щоб уникнути добровільного виконання зобов'язання за договором позики. Тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливими або утруднити виконання рішення суду по даній справі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності, в межах ціни позову.

Будь-які дані про те, яке майно на праві власності належить відповідачу, яка його вартість та якими доказами це підтверджується, відсутні.

У зв'язку з цим суд позбавлений можливості з'ясувати співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151,152, 153 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко