ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6258/15-ц
провадження № 2/753/3971/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарях - Цибулюк М.А., Калініченко А.П., Живицькій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 05.05.2005 року працював на посаді інкасатора-водія відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів управління роботи з готівковими коштами у Північному комерційному регіоні (м. Київ) департаменту роботи з готівковими коштами центру забезпечення діяльності та організації банку Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з наказом від 18.03.2015 року № 557-П його було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вважає, що звільнення його з займаної посади є незаконним, виходячи з наступного. Так, позивач зазначає, що він повинен був вийти на роботу 07.03.2015 року, робоча зміна мала розпочатися о 15-00 і тривати до 21-00 години. 07.03.2015 року він прибув на роботу згідно доведеного йому графіку роботи на 15-00 годин і відпрацював повну робочу зміну до 21-00 години за маршрутом № 5. В кінці робочої зміни його повідомили, що він мав прибути на роботу о 07-00 годині і працювати до 21-00 години. Вважає, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки йому не було доведено, що змінено графік роботи, про те, що робоча зміна починається 07.03.2015 року о 07-00 і триває до 21-00.

На підставі зазначеного позивач просив позов задовольнити, поновити його на роботі у відповідача на раніше займаній посаді та стягнути з останнього на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Пояснила, що згідно наказу № 23 від 25.02.2015 року «Щодо встановлення режиму роботи відділень логістики та підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів» був встановлений режим роботи та у відділі, в якому працював позивач він був такий: понеділок-неділя, з 07-00 до 23-00. Зміни та маршрути, встановлені відповідним графіком роботи працівників, в якому зазначено, що у суботу 07.03.2015 року позивач мав працювати за маршрутом № 5. Звертає увагу, що позивач за цим графіком вже відпрацював другого та третього березня, потім з четвертого по шосте березня 2015 року мав вихідні, тобто чинний графік йому був відомий. Крім того, 07.03.2015 року з позивачем на маршруті № 5 мав працювати інкасатор ОСОБА_3, який з'явився на роботу 07.03.2015 року о 06-50. Внаслідок відсутності ОСОБА_2 на роботі маршрут № 5 не було своєчасно розпочато, інкасація була здійснена з запізненням, від клієнта (ТОВ «Ашан») надійшла скарга та ПАТ «Укрсоцбанк» було проведено службове розслідування. Звертає увагу, що вищевказаний клієнт обслуговується у підрозділі інкасації з 2012 року, тобто маршрут існує тривалий час і обслуговування здійснюється саме з ранку. Крім того, 20.11.2014 року ОСОБА_2 за порушення порядку інкасації і перевезення грошових цінностей було оголошено догану. Тому, внаслідок систематичного невиконання без поважних причин службових обов'язків ОСОБА_2 було звільнено відповідно до норм чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та показання свідка, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п.2.3.2. розділу 2 Колективного договору ПАТ «Укрсоцбнк», Правил внутрішнього трудового розпорядку працівники зобов'язані ставитись до роботи старанно, ретельно, чесно, сумлінно дотримуватись дисципліни праці, як основи порядку в роботі Банку, своєчасно і чітко виконувати посадові обов'язки, накази, постанови, розпорядження, завдання керівництва Банку, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, утримуватись від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові функції.

Як встановлено в судовому засіданні, з 05 травня 2005 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на посаду водія-інкасатора відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк», що підтверджується копією наказу № 341-п.

Відповідно до наказу ПАТ «Укрсоцбанк» № 557-П від 18 березня 2015 року ОСОБА_2 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, було звільнено з роботи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач звільнив його незаконно, оскільки йому не було відомо про те, що змінено робочий графік, про те, що робоча зміна 07.03.2015 року починається з 07-00 годин.

Однак, відповідно до наказу № 23 від 25 лютого 2015 року «Щодо встановлення режиму роботи відділень логістики та підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів» встановлено режим роботи відділень обробки готівки та підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів Управлінь роботи з готівковими коштами Департаменту роботи з готівковими коштами Центру забезпечення діяльності та організації Банку згідно до цього наказу.

Відповідно до цього наказу встановлено такий режим роботи Відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів (м. Київ): Пн.-Нд. З 07.00 - 23.00.

Крім цього, відповідно до Графіку роботи працівників Відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів Північного комерційного макрорегіону (м. Київ) за березень 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 07.03.2015 року має працювати за маршрутом № 5.

Відповідно до наказу № 23 затверджений графік доводиться керівником підрозділу до відома працівників підрозділів перевезення валютних цінностей та інкасації коштів та розміщується на загальнодоступному для працівників місці.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що працює в ПАТ «Укрсоцбанк» інкасатором, а ОСОБА_2 - водієм-інкасатором. 07.03.2015 року прийшов на роботу о 6-30 годин. Інкасатора-водія ОСОБА_2, з яким він мав працювати на маршруті № 5 не було. Зателефонував ОСОБА_2 та спитав, коли він буде, на що той відповів, що його ніхто не попереджав і він не зможе прийти на роботу. Пояснив, що про графік роботи знав попередньо за місяць, оголошення розміщувалося на дошці оголошень. Напередодні 07.03.2015 року переглянув свій графік роботи у формулярі, який зберігається у чергового.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що у зв'язку із скаргою клієнта банку ТОВ «Ашан» щодо порушення банком 07.03.2015 року договірних умов по обслуговуванню точки клієнта було проведено службове розслідування, за результатами якого комісія вважає за необхідне інкасатора - водія ОСОБА_2 звільнити з займаної посади.

Комісією встановлено, що 07.03.2015 року у телефонній розмові інкасатора ОСОБА_3 з ОСОБА_2 про відсутність його на роботі, останній повідомив, що його не влаштовує графік роботи, він повинен працювати 8 годин.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

ОСОБА_2 від надання пояснювальної записки щодо свого не виходу на роботу о сьомій годині ранку 07.03.2015 року відмовився та надав доповідну записку, в якій доповів, що не знав про те, що 07.03.2015 року він повинен вийти на роботу з 07-00 і до 21-00.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що графік роботи був затверджений начальником управління та розглядався на загальних зборах підрозділу 26.02.2015 року. Крім цього, був розміщений на дошці оголошень в кімнаті чергового по підрозділу, про що також наголошував у своїх поясненнях свідок ОСОБА_3 Зі змісту графіка вбачається, що ОСОБА_2 повинен був працювати другого та третього березня за маршрутом № 10, четвертого, п'ятого та шостого березня мав вихідні дні, а сьомого березня повинен був вийти на роботу та працювати за маршрутом № 5.

Згідно Графіку заїзду інкасаторів від 24.10.2014 року та 17.01.2015 рік виїзд на маршрут № 5 здійснювався о 07.00 годин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виходив на роботу 02.03.2015 року та 03.03.2015 року, з 04.03.2015 по 06.03.2015 року мав вихідні дні згідно цього графіку. Будь-яких належних в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України доказів відсутності на роботі 07.03.2015 року з 07.00 годин з поважних причин позивач суду не надав.

Положеннями ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: (1) догана; (2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Також, слід зазначити, що згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», із змінами і доповненнями, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом № 3448-П від 20.11.2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» інкасатору-водію Відділу перевезення валютних цінностей та інкасації коштів управління роботи з готівковими коштами у Північному комерційному макрорегіоні (м. Київ) департаменту роботи з готівковими коштами центру забезпечення діяльності та організації банку ОСОБА_2 оголошено догану. При цьому, вказані заходи дисциплінарного стягнення на час винесення наказу про звільнення позивача з займаної посади не втратили юридичної сили за давністю та не були зняті достроково.

Отже, відсутність на роботі стало підставою для звільнення ОСОБА_2 18.03.2015 року за систематичне невиконання трудових обов'язків без поважних причин та порушення правил трудового розпорядку при наявності догани за наказом від 20.11.2014 року, який на час звільнення мав юридичну силу.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо незаконності його звільнення з займаної посади, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показами свідка в їх сукупності, згідно яких позивачем допущено систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, за наявності раніше застосованого заходу дисциплінарного стягнення, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в частині поновлення на роботі слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в позовних вимогах про поновлення на роботі, тому у вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 40, 139 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасували, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА