АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1591/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 215/3052/13-ц інстанції - Мельник Ю.П.
Категорія №5 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном та встановлення виплати за незаконне володіння майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначив, що 02 березня 2006 року після смерті його батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яку згідно рішення суду від 23 жовтня 2007 року розділено між ним та відповідачем - за ним визнано 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4, дружиною померлого ОСОБА_5, - 7/12 цієї квартири. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 30 серпня 2012 року його вселено у спірну квартиру, але їх з відповідачем сумісне проживання в квартирі неможливе у зв'язку з тим, що одна кімната прохідна та між ними склалися неприязні стосунки. Оскільки між сторонами не досягнута домовленість про спільне проживання в спірній квартирі, позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його часткою спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати впродовж 3 місяців з дня набрання законної сили рішення суду вчинити для цього продаж цієї квартири з наступним відповідним перерахунком між сторонами коштів відповідно встановлених часток кожного: 5/12 та 7/12, стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію за незаконне володіння та користування його майном в сумі 8810 грн. та встановити щомісячну оплату за користування цим майном (кімнатою площею 13,1 кв.м.) в сумі 500 грн. до моменту усунення перешкоди в користуванні його майном.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволенння його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, судом не враховано, що ОСОБА_4, проживаючи у зазначеній вище квартирі, позбавляє його можливості користуватися належним йому майном, оскільки згідно висновоку будівельно-технічної експертизи використання квартири та часток у ній для спільного проживання є неможливим, так як кімнати в квартирі прохідні. Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 згодна з продажем спірної квартири і розподілом отриманих коштів відповідно до належних їм часток за умови достатності коштів на придбання нею однокімнатної квартири.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався ст. 390, 391, 364 ЦК України та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Тернівського районного суду від 23 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем розділено спадщину - квартиру АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/12 частки спірної квартири, а за ОСОБА_2 - на 5/12 частки (а.с.6).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 29 грудня 2011 року, розподіл квартири між співвласниками з дотриманням ідеальних часток кожного власника неможливий, визначити частки квартири в натурі (кімнати) і приміщення для спільного користування без дотриманя ідеальних часток, але з урахуванням грошової компенсації також неможливо, так як кімната площею 17,4 кв. м. є прохідною.

Рішенням Тернівського районного суду від 30 серпня 2012 року позивача ОСОБА_2 вселено в спірну квартиру (а.с.4-5).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні його часткою спірної квартири шляхом зобов'язання впродовж 3 місяців з дня набрання законної сили рішення суду вчинити для цього продаж цієї квартири з наступним відповідним перерахунком між сторонами коштів відповідно встановлених часток кожного: 5/12 та 7/12, стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію за незаконне володіння та користування його майном в сумі 8810 грн. та встановити щомісячну оплату за користування цим майном (кімнатою площею 13,1 кв.м.) в сумі 500 грн. до моменту усунення перешкоди в користуванні його майном.

Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном.

За ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Зважаючи на те, що шлях, обраний позивачем з метою усунення перешкод в користуванні часткою у власності, не відповідає способам захисту порушеного права, встановленим законом, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном відсутні.

Також відсутні підстави для стягнення з відповідача плати за користування часткою власності, належної позивачу, оскільки, як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні та підтверджено позивачем в суді апеляційної інстанції, він не скористався своїм правом та не вселився у спірну квартиру за рішенням суду від 30 серпня 2012 року про вселення.

Докази того, що відповідач незаконно користується належною позивачу часткою квартири, зокрема кімнатою площею 13,1 кв.м., у справі відсутні.

До того ж, частки сторін у спільній частковій власності на квартиру не виділені, тому твердження позивача про належність йому права власності саме на кімнату площею 13,1 кв.м. є безпідставними.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не містять підстав для її задоволення.

Так, посилання на те, щоОСОБА_4, проживаючи у спірній квартирі, позбавляє позивача можливості користуватися належним йому майном, а також на висновок будівельно-технічної експертизи, згідно якої використання квартири та часток у ній для спільного проживання є неможливим, так як кімнати в квартирі прохідні, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно ст.. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння та користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановлює рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Зважаючи на те, що питання про припинення права сторін на частку у спільній частковій власності на квартиру відповідно до положень ч. 3 ст.. 358, ст. 365 ЦК України сторонами не ставилось, підстави для зобов'язання вчинити продаж спірної квартири з наступним відповідним перерахунком між сторонами коштів відповідно встановлених часток кожного відсутні.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи про неврахування судом того, що ОСОБА_4 була згодна з продажем спірної квартири і розподілом отриманих коштів відповідно до належних їм часток, оскільки, як зазначалось вище, право спільної часткової власності, у тому числі право розпорядження нею, здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ст.. 358 ЦК) , а у випадку недосягнення такої згоди право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі ст. 365 ЦК України, проте такі вимоги сторонами не заявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні, тому її необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів