справа № 2/489/899/15
заочне рішення Іменем україни
05 березня 2015 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
при секретарі Коденко К.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника відділення № 432 Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») про порушення умов депозитного договору, відшкодуванні відсотків, інфляційних, матеріальної і моральної шкоди
Однак, у жовтні 2014 року без будь-якого попередження і без її згоди, всупереч умовам договору, відповідач змінив порядок виплати відсотків, вирішивши їх сплачувати одноразовими частинами у розмірі не більше 500,00 грн. з посиланням на постанову Національного банку України від 29.08.2014 №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України».
Як наслідок позивач не змогла виконати свої зобов'язання перед третіми особами, зокрема, розрахуватися по боргам за спожиті житлово-комунальні послуги. Незаконні дії відповідача та чергування біля відділення відповідача призвели до значного погіршення її стану здоров'я, постійного нервового напруження та душевного переживання, внаслідок чого потрапила на стаціонарне лікування та понесла витрати на придбання ліків. Крім того, порушення умов договору спричинило заподіяння їй моральну шкоду.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений неодноразово. Заяву про розгляд справи за відсутності його представника та письмових заперечень проти позову до суду не надав.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до умов договору позивач через відділення № 432 ПАТ «Імексбанк» в м.Миколаєві внесла на депозитний рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. під 25 відсотків річних із щомісячною виплатою банком відсотків та кінцевим строком повернення вкладу до 06.07.2015.
Умовами пунктів 5.9, 5.10 Публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 передбачено, що сплата нарахованих процентів здійснюється у валюті вкладу, у термін, визначений умовами Депозитного продукту банку та Договором про приєднання до Договору, починаючи з першого числа місяця, наступного за місяцем/календарним кварталом внесення вкладу на вкладний рахунок, або по закінченні терміну дії договору.
Отже, банк взяв зобов'язання щомісячно сплачувати вкладнику (позивачу) нараховані відсотки на вклад починаючи з першого числа місяця, наступного за місяцем внесення вкладу на вкладний рахунок.
Із змісту позову та пояснень представника позивача встановлено, що з листопада 2014 року з вини банку у позивача виникли труднощі в отриманні відсотків про вкладу. У зв'язку із цим, вона звернулася до відповідача з вимогою пояснити причини порушення умов договору. 12.11.2014 отримала письмову відповідь, в якій відповідач порушення зобов'язань пояснив обмеженнями встановленими постановою Правління Національного Банку України від 29.08.2014 №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України».
На думку представника позивача наведена Постанова не поширюється на спірні правовідносини, оскільки має відношення до грошових коштів в іноземній валюті, крім того має тимчасовий характер дії (з 02 вересня і до 02.12.2014) та є підзаконним актом і порушує умови депозитного договору.
Нарахування та часткову виплату відсотків по вкладу позивач підтвердила випискою із особового рахунку за період 20.01.2014 по 19.01.2015.
Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Зі змісту статті 1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.
Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577.
Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].
За приписом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, згідно з положеннями статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунками за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права та з огляду на встановлені обставини і наявні у справі докази, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов пункту 5.10 Публічного договору № 1 від 20.01.2014 щодо невиплати відсотків по вкладу на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором. У зв'язку із цим, вимога про визнання неправомірними дій відповідача у порушенні договірних зобов'язань є правомірною, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо постанови Правління Національного Банку України від 29.08.2014 №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», вона є підзаконним актом і суперечить на веденим вище нормам матеріального права та умовам укладеного сторонами договору банківського вкладу, тому суд до уваги цей акт не приймає.
При цьому, з огляду на вимоги статті 11 ЦПК України, суд приймає до уваги заборгованість по відсоткам, вказану позивачем, яка за листопад та грудень 2014 року підтверджується випискою з особового рахунку, а за січень та частину лютого 2015 року не перевищує розміру відсотків за інші календарні місяці, вказані в виписці, сформованій відповідачем.
Частиною другою статті 625 ЦПК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних за прострочення виконання зобов'язань по виплаті відсотків по вкладу за період з 01.11.2014 по 31.01.2015 є правомірною.
При визначенні інфляційних за спірний період, суд виходить з власного розрахунку, оскільки розрахунок позивача за грудень 2014 року та січень 2015 року передбачає нарахування інфляційних на суму заборгованості, яка містить в собі інфляційні, що є помилковим.
Так, виходячи з даних органу статистики (лист ГУС у Миколаївській області від 11.02.2015 № 96/13-2711) індекс споживчих цін у листопаді 2014 року склав 101,9 %, у грудні 2014 року - 102,4% та січні 2015 року - 103,1 %.
Отже, інфляційні по заборгованості по відсоткам по вкладу за вказані місяці становить 395,81 грн. (1202,76 х 1,9% = 22,85 грн.; (1202,76 + 3609,59) х 2,4% = 115,49 грн.; (1202,76 + 3609,59 + 3493,15) х 3,1% = 257,47 грн.).
Так як, позивач заявила вимогу про відшкодування відсотків по вкладу з урахуванням інфляційних, без зазначення складових заборгованості, що не вповні мірі відповідає вимогам закону, суд вважає за необхідне вказати складові заборгованості із зазначенням спірного періоду.
Так, договірні відносини між сторонами не передбачають умов цивільно-правової відповідальності банку у разі порушення ним зобов'язань перед вкладником, що стало наслідком невиконання останнім зобов'язань перед третіми особами, а також відшкодуванні моральної шкоди.
Крім того, заборгованість позивача із сплати житлово-комунальних послуг виникла до укладення сторонами договору депозитного вкладу та на дату розгляду справи, як пояснив представник позивача, не погашена.
Відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», на який як правову підставу вказано у позові.
Доводи представника позивача про погіршення стану здоров'я позивача під час намагання отримати належні відсотки по вкладу та понесені у зв'язку із лікуванням витрати на придбання ліків не є доведеними.
Вимоги до начальника відділення № 432 відповідача задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 30 ЦПК України вимоги до начальника відділення, як фізичної особи не заявлялися, а відділення не має статусу юридичної особи, тому не може бути стороною в цивільному процесі.
Так як при зверненні до суду позивач заявила ряд вимог без сплати судового збору з підстав поширення на спірні правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів», за винятком вимог про відшкодування витрат на оплату боргу за спожиті житлово-комунальні послуги та вартості ліків, які оплачені судовим збором в сумі 487,20 грн., відповідно, пропорційно задоволеним вимогам, судовий збір за які позивачем не сплачувався, з відповідача на користь держави на підставі статті 88 ЦПК України підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору (243,60 + 243,60).
Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.)
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
суддя І.В.Коваленко
Повний текст заочного рішення
підписано 10.03.2015.