Справа № 127/6409/15-ц Провадження № 22-ц/772/2699/2015Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія 44Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Денишенко Т.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

встановила:

ОСОБА_3 в березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 В 2003 році її донька зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 Коли дочка завагітніла вона дозволили їм тимчасово оселитись в належній їй квартирі, до того часу поки вони разом не придбають собі у власність інше житло.

З відповідачем у неї склались неприязні взаємовідносини, в результаті чого виникають суперечки та конфліктні ситуації. ОСОБА_4 постійно погрожує позивачу фізичною розправою, наносив їй тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась за медичною допомогою та до правоохоронних органів.

Вказує, що відповідач не є членом її сім'ї, а є членом сім'ї її доньки, а тому у відповідача немає прав на проживання у спірній квартирі як члена сім'ї власника.

Зважаючи на викладене, просила усунути перешкоди в здійсненні нею права користування належним їй майном, шляхом виселення відповідача із належної їй на праві приватної власності квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року позов задоволено, усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування власністю - 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державними нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстровано 14.04.2006 року в КП «ВООБТІ» за реєстровим № 95 і записано в реєстрову книгу № 35 (а.с.4).

Відповідно до пояснень сторін та технічного паспорту встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_3 користується кімнатою 2-2, житловою площею 9,5 кв.м, а відповідач разом зі своєю сім'єю, до складу якої входять дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - кімнатою 2-3, житловою площею 12,6 кв.м., кухнею 2-1, загальною площею 8,0 кв.м. сторони користуються спільно. Веранда І та санвузол 2-4 є самовільно збудованими приміщеннями.

ОСОБА_4 та донька позивача ОСОБА_6 перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44-46).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в належній ОСОБА_9 квартирі АДРЕСА_2 що підтверджується довідкою АДП УДМС України у Вінницькій області (а.с.24) та копією паспорта відповідача (а.с.48).

Як встановлено з наданих доказів, позивач в листопаді 2013 року та грудні 2014 року зверталась до органів внутрішніх справ з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_4 (а.с.13-21). При цьому з ОСОБА_4 проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення протиправної поведінки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Як встановлено у п. 1 ч. 1 ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. Згідно ч. 2 даної статті, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї, права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї , які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В даному випадку відповідач ОСОБА_4 не є членом сім'ї власника будинку ОСОБА_3 та судом обґрунтовано не встановлено підстав для визнання його таким.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що сторони не пов'язані спільним побутом, не ведуть спільне господарство, мають кожен для користування окремі кімнати в житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Отже, встановивши, що позивач є власником частини будинковолодіння суд прийшов до вірного висновку про можливість усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні 1/2 частини житлового будинку по вул. Бестужева, 45, шляхом виселення відповідача. При цьому судом враховано, що відповідач не позбавлений можливості проживання за місцем своєї реєстрації в належній його батькові квартирі.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Денишенко Т.О.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.