Справа №580/1543/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Подопригора Л. І.
Номер провадження 22-ц/788/733/15 Суддя-доповідач - Шевченко В. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року

у справі за позовом, поданим ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Лебединський автотранс 15942», третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі, про перерахунок заробітної плати та спонукання до видачі довідки про заробітну плату,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Лебединський автотранс 15942» з позовом про здійснення перерахунку зарплати позивача за роботу в зоні відчуження шляхом збільшення на 100 % тарифної ставки з урахуванням відповідної кратності оплаті праці, 60 % премії тарифної ставки і спонукання відповідача до надання нової довідки про заробітну плату встановленого зразка за період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС з 11 по 29 вересня 1987 року.

Указані вимоги мотивувалися тим, що з 11 по 29 вересня 1987 року, будучи відрядженим Лебединським автотранспортним підприємством № 15942, правонаступником якого є ПАТ «Лебединський автотранс 15942», позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, і є інвалідом третьої групи за захворюванням, пов'язаним з дією іонізуючого опромінення.

При призначенні йому пенсії по інвалідності її розмір був визначений на мінімальному рівні у зв'язку з ненаданням довідки встановленого зразка про розмір заробітної плати за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках.

При зверненні ж у 2014 році з цього приводу до відповідача йому в цьому було безпідставно відмовлено.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі, посилаючись на поверхове з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходив з того що за нормами законодавства, які розповсюджуються на спірні правовідносини, права позивача є порушеними, а його позовні вимоги - обґрунтованими.

Утім з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони ґрунтуються на поверховому з'ясуванні обставин спору та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач, дійсно, працював водієм на Лебединському автотранспортному підприємстві № 15942», правонаступником якого є ПАТ «Лебединський автотранс 15942» (а. с. 7-9, 22).

За наказом № 27-к від 09 вересня 1987 року ОСОБА_4 був відряджений у м. Чорнобиль для ліквідації аварії на атомній електростанції на період з 11 по 29 вересня 1987 року (а. с. 12, 13).

Відповідно до довідки зведеної автоколони № 2239 він з 11 по 29 вересня 1987 року працював на об'єктах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 11).

З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров'я Міністерства надзвичайних ситуацій України від 15 квітня 2013 року слідує, що позивач страждає на захворювання, пов'язане з роботами щодо ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 14).

За висновком МСЕК йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, яка пов'язана з зазначеними вище роботами (а. с. 15, 16).

12 липня 2013 року позивачеві видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) (а. с. 10).

20 червня 2014 року архівним відділом виконавчого комітету Лебединської міської ради надані дані щодо нарахування позивачеві заробітної плати за липень-грудень 1987 року у Лебединському автотранспортному підприємстві № 15942» (а. с. 21).

За повідомленням Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі 05 липня 2013 року позивач подав заяву про перехід з одного виду пенсій на інший.

Так як довідка про розмір заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків не надавалася, розмір пенсії по інвалідності був визначений у мінімальному розмірі згідно з п. п. 10, 12 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

З 18 червня 2013 року позивача переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а. с. 26-27).

Посилаючись на постанову ЦККПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, постанову РМ УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5 та постанову РМ СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, як на підставу задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що першими двома постановами керівникам підприємств і організацій надавалося саме право проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по збільшених до 100 % тарифних ставках і посадових окладах, конкретний розмір яких мав установлюватися з урахуванням складності й терміновості виконуваних робіт.

Звідси слідує, що ці норми щодо підвищення зарплати не були імперативними і не могли застосовуватися відносно всіх без виключення учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Третя ж із перелічених вище постанов лише розширила коло осіб, на яких мала розповсюджуватися дія постанови від 07 травня 1986 року № 524-156, та теж надавала право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964 рс.

Пункт 4 постанови від 05 червня 1986 року № 665-195 передбачав установлення працівникам підприємств, організацій і установ, виконуючим роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, додаткову оплату праці за роботу в нічний час в розмірі 35 процентів погодинної тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60 відсотків тарифної ставки (окладу) на місяць.

Про це йшлося і в п. 4 постанови РМ УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 року № 207-7.

Щодо цього виду оплати праці, який мав заохочувальний характер, то Міністерство соціальної політики України у листі від 16 липня 2013 року № 1119/20/132-13, який за теорією права, теж є одним із його джерел, зазначило, що за нормами постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві (в організації) положення про преміювання. Оскільки розмір премії встановлювався для кожного працівника окремо, - для підвищення їхнього розміру на 60 відсотків всім працівникам підстав немає.

Якщо ж розрахунки не було проведено своєчасно, донарахування провадяться при наявності табеля обліку робочого часу (в оригіналі) за період роботи в зоні відчуження, завіреного підприємством, установою чи організацією, що відповідали за проведення конкретних робіт в зоні відчуження, чи іншого документу первинного бухгалтерського обліку, складеного у рік виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Згідно з ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З наведеного слідує, що усупереч з вимогами ст. 58, 59, 60 ЦПК України позивач не надав належних і допустимих засобів доказування на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Зокрема, він не довів того, що під час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у нього у встановленому законом порядку виникло право на отримання збільшеної на 100 % тарифної ставки з урахуванням відповідної кратності оплати праці та премії у розмірі 60 % тарифної ставки.

За таких умов колегія не може визнати право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушеним.

На підставі викладеного оскаржене рішення суду згідно з нормами п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 03 листопада 2014 року в даній справі скасувати.

У задоволенні позову, поданого ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Лебединський автотранс 15942», третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедині та Лебединському районі, про перерахунок заробітної плати та спонукання до видачі довідки про заробітну плату відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -