РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2015 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Мочульській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № KF36162 від 21.09.2005 року, з змінами і доповненнями ВАТ «Електрон Банк» правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 177 500,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.09.2015 року, під 12,5% річних. 27.08.2015 року між ПАТ ВіЕс Банк (правонаступником ВАТ «Електрон Банк» та ПАТ «Фольксбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KF 51775 з змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 111 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.09.2015 року, під 13,5% річних. Виконання зобовязань за кредитними договорами № KF 36162 та № KF 51775 забезпечено договором іпотеки від 23.09.2005р. Відповідач не виконує взятих на себе договірних зобовязань. Станом на 07.03.2013р. відповідач ОСОБА_1 допустив заборгованість за кредитним договором № KF 36162 від 21.09.2005 року та за кредитним договором № KF 51775 від 27.08.2008 року в розмірі 2 019 610, 52 грн. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_2, шляхом продажу квартири, виселивши відповідачів з квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з"явились, не повідомили про причини неявки, хоч належно повідомлені про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до умов кредитного договору № KF36162 від 21.09.2005 року, з змінами і доповненнями ВАТ «Електрон Банк» правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 177 500,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.09.2015 року, під 12,5% річних.

27.08.2015 року між ПАТ ВіЕс Банк (правонаступником ВАТ «Електрон Банк» та ПАТ «Фольксбанк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KF 51775 з змінами та доповненнями, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 111 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.09.2015 року, під 13,5% річних.

Пунктом 3 Договору № KF36162 та Договору № KF 51775 передбачено умови і порядок видачі та погашення кредиту.

Відповідальність сторін передбачена п.6 вищевказаних договорів.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору № KF 36162 від 21.09.2005 року та кредитного договору № KF 51775 від 27.08.2008 року, не сплачував суми кредиту та відсотків за користування кредитом, та станом на 07.03.2013р. заборгованість по договорах становить 2 019 610, 52 грн.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором (ст.536 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 36162 та Кредитним договором № KF 51775 між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ ВіЕс Банк та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір від 23.09.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 та зареєстрований в реєсті за №2110 зі змінами та доповненнями, згідно якого ОСОБА_2 передала в заставу банку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст. 575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, то у ПАТ ВіЕс Банк виникло право на захист своїх порушених прав і способом захисту таких він обрав звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Відтак, прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом установлено, що у квартирі, яка є предметом іпотеки проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується довідкою виданою ЖБК 30.12.2014 року та іншого нерухомого майна у власності відповідачів немає. Загальна площа предмету іпотеки становить 67,6 кв.м., тобто не перевищує 250 кв.м. Тому позовні вимоги ПАТ ОСОБА_6 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, однак рішення суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії даного Закону.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймача та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, інше житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-39цс15 від 18.03.2015 року.

Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування квартири, укладеного 04.05.2000 року між нею та ОСОБА_7. З врахуванням того, що квартира АДРЕСА_2 придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, то суд приходить до висновку, що відсутні правові підстав для виселення мешканців без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Звернути стягнення на квартиру, загальною площею 67,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 яка належить ОСОБА_2 на підставі Договору дарування квартири від 04 травня 2000 року, шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16, 19 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, pax. № 0 в ЛТУ НБУ м. Львова. МФО 325213, ) від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк (79000, м. Львів, вул. Грабовського. pax. № 0 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код СДРПОУ 19358632) щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги з реєстру прав на нерухоме майно в органів БТІ, ЖЕУ, нотаріату, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ ВіЕс Банк за Кредитними договорами № KF 36162 від 21.09.2005 року та № KF 51775 від 27.08.2008 року в розмірі 249 818,87 доларів США (двісті сорок дев'ять тисяч вісімсот вісімнадцять дол. США 87 центів) + 22 808,30 гривень (двадцять дві тисячі вісімсот вісім гривень 00 копійок), що = 2 019 610,52 грн. (два мільйони дев'ятнадцять тисяч шістсот десять гривень 52 копійки), (по курсу НБУ станом на 07.03.2013р, становить: 1$ = 7,9930 грн.).

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 03 червня 2014 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк 1147 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн. номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк 1147 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк 1147 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.