АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3234/15 Головуючий 1 інстанції Скляренко С.О.
Справа №642/5139/14-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: сімейні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Сащенко І.С., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 17.07.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилися доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

У жовтні 2010 року фактично припинилися шлюбні стосунки між сторонами, рішенням Московського районного суду м. Харкова 14.09.2012 року шлюб був розірваний.

Діти мешкають з матір'ю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова 06.06.2011 року були стягнуті аліменти з ОСОБА_3 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, однак добровільно відповідач аліменти не сплачував, у зв'язку з чим було відкрито виконавче провадження у Жовтневому ВДВС ХМУЮ. 30.03.2013 року були внесені відомості в ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ст. 164 ч. 1 КК України.

Також зазначала, що фактично відповідач з жовтня 2010 року участі у вихованні дітей не приймає, аліменти не сплачує, життям дітей не цікавиться, не телефонує та не виявляє бажання спілкуватись та приймати участь у їх вихованні.

У зв'язку з цим просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судові засідання позивачка жодного разу не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання повторно також не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Ленінського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв'язку із її відпусткою.

Повістки на адресу відповідача повертаються із зазначенням «за сплином строку зберігання».

Враховуючи, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі.

Від шлюбу в них народилися доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження.

На даний час, діти мешкають разом з матір'ю. Батько дітей мешкає окремо.

Позивачкою, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано доказів того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дітей.

Посилання позивачки на те, що відповідач аліменти не сплачував, у зв'язку з чим було відкрито виконавче провадження у Жовтневому ВДВС ХМУЮ, та 30.03.2013 року були внесені відомості в ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ст. 164 ч. 1 КК України, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції та не приймаються колегією суддів, оскільки ці підстави не є доказами винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Обґрунтовано судом першої інстанції не прийняті і посилання позивачки на письмові покази за підписом ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки вказані особи не були допитані в судовому засіданні в якості свідків, у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до роз'яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків суду не надано.

Крім того, не приймаються колегією суддів висновок Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки складений він був без участі та безпосереднього опитування батька і не було з'ясовано причини, з яких батько не приймає участі у вихованні дитини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -