Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про розірвання договору користування службовим (відомчим) приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (далі - ПРУ ДПС України), Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України (далі - ОПЗ ДПС України) звернулись до суду із позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням.

На обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що відповідач ОСОБА_6 проходив військову службу в ПРУ ДПС України з 08 травня 2009 року по 28 лютого 2011 року на посаді заступника начальника управління з оперативно-розшукової ро <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843912/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>боти начальника оперативно-розшукового відділу у військовому званні полковника. Під час проходження військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України (до переведення для подальшого проходження військової служби до Південного регіонального управління) ОСОБА_6 був забезпечений житловою площею для постійного проживання в м. Обухів Київської області на склад сім'ї 3 особи. 20 жовтня 2009 року, вже під час проходження військової служби в м. Одесі, ОСОБА_6 звернувся з рапортом про зарахування його до списку осіб в загал <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_10_11/pravo1/RE14707.html?pravo=1>ьну чергу для одержання службової жилої площі в м. Одесі зі складом сім'ї 3 особи. У рапорті відповідач зазначив, що забезпечений постійним житлом в м. Обухів Київської області.

Відповідно до п. 3.3 протоколу від 10 листопада 2009 року засідання гарнізонної житлової комісії ПРУ ДПС України прийнято рішення про виділення службової (відомчої) 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 84,55 кв. м військовослужбовцю ОСОБА_6 на склад сім'ї 3 особи.

На виконання вказаного рішення житлової комісії між Одеським прикордонним загоном (на балансі якого перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1) та ОСОБА_6 було укладено договір № 85 про користування службовим (відомчим) приміщенням ОПЗ ДПС прикордонної служби України від 01 січня 2010 року. Невід'ємною частиною договору є акт № 85 приймання-передавання службового (відомчого) приміщення.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 08 лютого 2011 № 50-ос полковник ОСОБА_6 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України.

Наказом начальника ПРУ ДПС України від 25 лютого 2011 № 20-ос полковник ОСОБА_6 виключений зі списків особового складу з 28 лютого 2011 року.

Однак після звільнення з військової служби ОСОБА_6 разом з членами сім'ї, незважаючи на те що він та члени сім'ї забезпечені житловою площею для постійного проживання від держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, не звільняють займану ними квартиру АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного позивачі звернулись до суду із указаним позовом та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року заочне рішення Київської районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано розірваним договір про користування службовим (відомчим) приміщенням від 01 жовтня 2010 року № 85, укладений між ОПЗ ДПС України та ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 під час проходження ним військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України був забезпечений житловою площею для постійного проживання на склад сім'ї 3 особи за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3.3 протоколу від 10 листопада 2009 року № 9 засідання гарнізонної житлової комісії ПРУ ДПС України прийнято рішення про виділення ОСОБА_6 службової квартири АДРЕСА_1.

На виконання цього рішення було укладено договір № 85 про користування службовим (відомчим) приміщенням ОПЗ ДПС України від 01 січня 2010 року.

Згідно з п. 3.7 договору про користування службовим (відомчим) приміщенням цей договір може бути розірваним на вимогу балансоутримувача лише з підстав, визначених законодавством та цим договором.

Пунктами 3.1, 3.5 цього договору встановлено, у яких випадках користувач повинен звільнити приміщення та підлягає виселенню, в тому числі: у разі переміщення по службі, пов'язаного з переїздом разом з усією сім'єю на інше місце проживання, користувач зобов'язаний звільнити у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу і здати балансоутримувачу займане службове приміщення (п. 3.1).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 08 лютого 2011 № 50-ос полковник ОСОБА_6 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України.

Наказом начальника ПРУ ДПС України від 25 лютого 2011 № 20-ос полковник ОСОБА_6 виключений зі списків особового складу з 28 лютого 2011 року.

Суди як першої, так і апеляційної інстанцій, встановивши, що у матеріалах справи відсутні докази включення спірного житлового приміщення до числа службового, правильно вважали, що такі відносини регулюються нормами ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів відсутності відповідача у житловому приміщенні понад 6 місяців, також відповідач не вибув на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення, підстави для розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням, що визначені його умовами, - відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи договір про користування службовим (відомчим) приміщенням розірваним, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. ст. 831, 833, 836 ЦК України та встановивши, що під час проходження військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України (до переведення для подальшого проходження військової служби до Південного регіонального управління) відповідач був забезпечений житловою площею для постійного проживання, відповідач звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу з 28 лютого 2011 року, відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний звільнити у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу і здати балансоутримувачу займане службове приміщення, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням.

Проте не можна погодитися з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. ст. 831, 833, 836 ЦК України, тому рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині застосування норм матеріального права на ч. 1 ст. 651 ЦК України, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 810 ЦК України <nau://ukr/435-15|st810> договір найму житла укладається у письмовій формі та за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

З огляду на те що умовами договору про користування службовим (відомчим) приміщенням не визначено строк, на який укладено цей договір, то застосуванню підлягає положення ч. 1 ст. 821 ЦК України, за змістом якої, за відсутності строку дії договору, такий вважається укладеним на п'ять років.

За змістом ст. 651 ЦК України <nau://ukr/435-15|st651> договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Помилковість застосування закону, який не поширюється на спірні правовідносини, на правильність висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням не впливає та відповідно до ст. 341 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року змінити в частині застосування норм матеріального права, замість ст. ст. 831, 833, 836 ЦК України зазначити ч. 1 ст. 651 ЦК України.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Л.М. Мазур Г.І. Мостова М.І. Наумчук