Справа № 744/734/15-ц Провадження № 22-ц/795/1970/2015 Головуючий у I інстанції -Попович В. В. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В.,

суддів - Хромець Н.С., Лакізи Г.П.,

при секретарі Мартиновій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові матеріали цивільної справи з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, заінтересована особа ОСОБА_1, про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року, якою скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця була задоволена, заінтересована особа - ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги. Крім того, просить апеляційний суд зобов"язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Семенівського районного управління юстиції в Чернігівській області зробити розрахунок заборгованості по аліментах з доходу, який ОСОБА_2 отримував від підприємницької діяльності згідно звітів поданих до Новгород-Сіверської ОДПІ та з доходів, отриманих за основним місцем роботи КП „ Ревна" згідно довідок, наданих Новгород-Сіверською ОДПІ.

Доводами скарги є посилання на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував Постанову Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року „Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб", відповідно до якої утримання аліментів проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною так і за роботою за сумісництвом, в тому числі, з доходів від підприємницької діяльності.

Також ОСОБА_3 вважає, що суд не дав належної оцінки усім наявним у справі доказам, з яких вбачається, що боржник мав значні доходи від підприємницької діяльності, та безпідставно дійшов висновку, що доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_4 не мав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Мошко М.М. апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах, просили скаргу задовольнити. Представник апелянта, крім того вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з залишенням її без розгляду, так, як із змісту вимог ОСОБА_2 вбачається, що він фактично оскаржує не дії державного виконавця, а розрахунок заборгованості, що повинно розглядатись в порядку позовного провадження.

Представник заінтересованої особи Відділу державної виконавчої служби в.о. начальника відділу ДВС Семенівського районного управління юстиції Шумейко Л.А. у судове засідання не з"явився, надавши заяву про розгляд справи без представника відділу ДВС, та надіславши на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження .

ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу просив відхилити, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою. Щодо дотримання строків оскарження дій державного виконавця, встановлених ст. 385 ЦПК України, пояснив, що строки ним дотримано, але конкретної дати, коли йому стало відомо про оскаржуваний розрахунок та розпорядження назвати не може, доказів щодо своєчасного оскарження він не має.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню, з направленням справи для вирішення питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Задовольняючи скаргу у повному обсязі, суд першої інстанції вважав доведеним неправомірність дій старшого державного виконавця щодо складання розрахунку, зазначивши, що розрахунок здійснено без додержання вимог ст.74 Закону України „Про виконавче провадження", ст.199 СК України та Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року „Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Щодо підстав для визнання розпорядження в.о. начальника відділу ДВС неправомірним та його скасування, суд першої інстанції мотивів та правового обґрунтування не наводить.

З такими висновками суду не повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки скарга розглянута з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом для її вирішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись із скаргою до суду, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця, або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до роз"яснень пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" (далі постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Також, з роз"яснень пункту 5 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року, вбачається, що, відповідно до змісту статті 383 ЦПК України, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. При цьому згідно зі статтею 26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Відповідно до пункту 20 У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

З матеріалів справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що зазначених вимог процесуального права судом першої інстанції дотримано не було, роз"яснення постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року судом не враховані.

Зокрема, незважаючи на те, що скарга подана на дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах, фактично заявником заявляється вимога про визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого державним виконавцем Шумейко Л.А та про визнання неправомірним та скасування розпорядження в.о. начальника відділу ДВС Семенівського районного управління юстиції Шумейко Л.М. Тобто, оскаржуються не конкретні дії державного виконавця під час виконання судового рішення та дії посадової особи в.о. начальника відділу ДВС, як неправомірні, і не конкретні рішення посадових осіб відділу ДВС, а заявляються вимоги про визнання неправомірними та скасування конкретних документів, що суперечить приписам ч.1 ст. 383 ЦПК України.

Крім того, скарга не відповідає загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо суті неправомірності саме дій, які оскаржуються, також, не містить посилання на норму закону, яку, на думку заявника, порушив державний виконавець та в.о. начальника відділу ДВС Шумейко Л.А. та щодо суті порушених прав такими діями. Також, скарга не містить інформації щодо дотримання заявником строків оскарження дій, передбачених ст. 385 ЦПК України, чи поважність причини пропуску цього строку, якщо він був пропущений, з клопотанням про його поновлення.

Із змісту ухвали, яка оскаржується, вбачається, що зазначені питання, які впливали на правильність вирішення скарги, не були з"ясовані та встановлені у судовому засіданні, що свідчить про порушення порядку, встановленого для вирішення скарги, які не можуть бути усунуті апеляційним судом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.312,ст. 315, 317, 319, 324,383 - 387, ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року скасувати, передати вирішення питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: