АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/326/15-ц Головуючий суддя І інстанції Зінченко Ю. Є.
Провадження № 22-ц/790/7412/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Спецбуд 3», Московський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання права користування квартирою та реєстрацію за адресою квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати за ними право користування квартирою 202 по вул. Ком. Корка, 16 в м. Харкові, зобов»язати Московський РВ у м. Харкові ГУДМС в Харківській області поставити на реєстраційний облік (зареєструвати) позивачів у спірній квартирі.

В обґрунтування позову заначили, що відповідач є їх рідним батьком, у 1995 році він отримав ордер на житлове приміщення на право зайняття однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. В 1995 році позивачі разом з батьками вселилися до спірної квартири та були там зареєстровані, в 1998 році між батьками позивачів було розірвано шлюб та вони, оскільки були на той час малолітніми, виїхали разом із матір»ю зі спірної квартири.

24.12.2010 року позивачам виповнилося по 16 років, вони отримали паспорти громадян України з реєстрацією: с. Охоче, вул. Новоселів, 19, Нововодолазького району Харківської області за місцем реєстрації їх матері.

10.08.2011 року позивачі зараховані на денне відділення до Харківського обліково-економічного технікуму інтернату ім. Ф.Г. Аначенко, у якому навчалися 1 рік 10 місяців, були там тимчасово зареєстровані з 09.11.2011 року по 26.06.2013 році.

У період з 2011 року по 24.08.2014 року відповідач не перешкоджав та не заперечував позивачам користуватися спірною квартирою, позивачі сплачували комунальні платежі, зробили ремонт, дбайливо ставилися до квартири.

24.08.2014 року відповідач врізав новий замок і не впустив їх в квартиру, де залишилися речі позивачів. Іншого житла позивачі не мають.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задоволено частково. Визнано за ними право користування квартирою № 202 будинку № 16 по вул. Командарма Корка в м. Харкові. Зареєстровано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаною адресою, вирішено питання про судові витрати. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що під час навчання доньок у технікумі, дозволяв їм гостювати у спірній квартирі, інколи ночувати, бо вони його діти, також просив дітей заплатити за комунальні послуги, але ж кошти для цього надавалися ним. Такорж за власні кошти робив у квартирі ремонт.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про визнання за позивачачами права користування житловим приміщенням, районний суд виходив із того, щопозивачі не мають постійного місця реєстрації, є членами сімї відповідача, в період з 2013-2014 року мешкали у спірній квартирі та сплачували комунальні послуги, тому як члени сімї відповідача мають право користування спірним житлом.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з подальшими змінами) «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім»ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що спірною є однокімнатна квартира № 202, що розташована в м. Харкові, вул. Командарма Корка, 16, в якій на час розгляду справи зареєстрований ОСОБА_2

Квартира відноситься до службового житла та зареєстрована за АО «Спецбуд-3» на праві власності на підставі Рішень Харківського міського виконавчого комітету № 23/2 від 27. 05. 1993 року та № 597 від 30.11. 1993р. (а.с. 179).

Квартира видана на підставі ордеру АТ «Спецбуд-3» 29.09.1995 року ОСОБА_2 на склад сімї: ОСОБА_2 - основний, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_4 - донька (а.с. 4).

Шлюб між батьками позивачів розірвано 16.04.1998 року (а.с. 27).

На час розгляду справи позивачі не мають постійної реєстрації в м. Харкові та Харківській області. Зняті з реєстрації за адресою вул. Перемоги, 32, с. Охоче 03.02.2015 року (а.с. 127,128).

Згідно копії довідок з дільниці № 37 КП «Жилкомсервіс», позивачі були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31.10.1995 по 09.06.1999 року (а.с. 65- 66, 129-130).

Із довідки Охоченської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 24. 07. 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2 в домоволодінні своєї матері, ОСОБА_6 з 09. 10. 2002 року по 20 серпня 2012 року. ( а.с. 74)

На час навчання позивачів у Харківському обліково економічному технікумі інтернаті вони були прописані у гуртожитку з 09. 11. 2011 року по 26. 06. 2013 року.

Доказів того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача і набули права користування жилим приміщенням нарівні з відповідачем, матеріали справи не містять, а позивачі, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України таких доказів не надали.

З урахуванням нведеного, судова колегія відмовляє у задоволенні позову, оскільки спірне приміщення не було постійним їх місцем проживання.

Посилання на те, що позивачі з дозволу їх батька тимчасово знаходилися у квартирі, інколи залишалися на ніч, не є підставою для визнання за ними права користування спірним житлом.

Вимоги позивачів про їх реєстрацію у квартирі є похідними від позову про визнання права користування квартирою, тому у задоволенні цих позовних вимог також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання права користування квартирою.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: