Справа № 644/9566/14-ц
провадження № 2/644/112/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року

Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого - судді Зябрової О.Г.,

за участю секретаря - Масло Т.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. та провести поділ спільного майна подружжя і визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 з внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_7 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2007 року, який було розірвано 16.05.2013 року. В період шлюбу ними був збудований житловий будинок АДРЕСА_1 який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2008 року право власності на вказане самовільно побудоване нерухоме майно було визнано за її колишнім чоловіком. Випадково їй стало відомо про відчуження спірного домоволодіння ОСОБА_9 шляхом укладення 28.08.2014 року договору купівлі-продажу житлового будинку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому, вона письмової згоди, як співвласниця житлового будинку, на його продаж не надавала, а тому вважає зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним, а домоволодіння таким, що підлягає поділу між колишнім подружжям.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти позову заперечував, посилаючись на те, що спірний житловий будинок був побудований ОСОБА_9 у 2006 році до реєстрації шлюбу з позивачкою за власні грошові кошти позичені йому сестрою ОСОБА_10 Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 він лише зареєстрував право власності на самочинне будівництво на своє ім'я на підставі судового рішення, але жодних спільних коштів подружжя на придбання цього домоволодіння витрачено не було.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також їх представник ОСОБА_6 проти позову заперечували у повному обсязі, посилались на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова встановлено, що спірний житловий будинок побудовано ОСОБА_7 за особисті кошти, а тому домоволодіння не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу між ними, а відтак і відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що для посвідчення договору купівлі-продажу сторонами були надані необхідні документи, з яких видно, що будинок будувався ОСОБА_9 до реєстрації шлюбу. Також ОСОБА_7 надав нотаріусу заяву, що житловий будинок з надвірними будівлями є його особистою власністю та придбав він його не перебуваючи у шлюбі та не проживаючи однією сім'єю ні з ким з жінок, а тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Представник третьої особи - реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_11 заперечував проти задоволення позовних вимог щодо зобов'язання реєстраційної служби вчинити певні дії та просив в цій частині позовних вимог провадження у справі закрити.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції провести державну реєстрацію права власності на ? частину спірного будинку та внесення відповідного запису до державного реєстру, як таких що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, допитавши свідків, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 липня 2008 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_7 право власності на самовільні споруди, розташовані по АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ.А-1 з мансардою літ. Ам загальною площею 195,5 кв.м., житловою площею - 97,3 кв.м. з льохом літ.Б та балконами літ.а-1, а-2, а-3 та зобов»язано КП «Харківське міське БТІ» зареєструвати за ОСОБА_7 право власності на зазначені споруди. Також з мотивувальній частині даного рішення зазначено, що дане будівництво здійснено за рахунок коштів позивача(а.с.5-6).

Також, в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_12 і ОСОБА_7, посвідченого 16.06.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 3274, а також на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 22.09.2006 року з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 141, 142).

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 12.02.2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на ім'я ОСОБА_7 житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1 побудований у 2006 році, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1

Про наявність побудованого житлового будинку до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 свідчить і договір поставки металопластикових вікон, укладений 16.03.2007 року між ФОП ОСОБА_14 та ОСОБА_9, відповідно до якого виконавець зобов'язався виготовити та встановити вікна за адресою спірного будинку до 23.03.2007 року (а.с.146).

Енергопостачання було проведено до спірного домоволодіння 06.10.2006 року на підставі технічного узгодження, в подальшому було збільшено потужність на підставі технічного узгодження від 10.05.2007 року, що також свідчить про наявність нерухомого майна до реєстрації шлюбу сторін (а.с.147).

Дані обставини підтверджуються також поясненнями свідка ОСОБА_15 та нотаріальною посвідченою заявою ОСОБА_10

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружина, чоловіка є як майно, набуте нею, ним до шлюбу, так і майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підставі вказаних обставин, суд дійшов висновку, що оскільки кошти, які відповідач ОСОБА_7 використовував на будівництво житлового будинку в період 2006 року, до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, належали йому особисто, то і спірне домоволодіння належить йому особисто та поділу між подружжям не підлягає.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку від 28.08.2014р., то, оскільки судом встановлено, що спірний житловий будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, то і підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу через відсутність письмової згоди дружини на укладання цього договору не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 174, 215 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст. 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту оголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

29.10.2015