АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсенійович, про визнання довіреності удаваним правочином,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином.

У мотивування вимог посилався на те, що 11.07.2011 року він купив у ОСОБА_3 автомобіль «Газель», марки «ГАЗ», моделі 33021, 2000 року випуску, тип ТЗ - бортовий-тентовий, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРЕВ-9 м. Києва 13.09.2005 року.

На підтвердження угоди відповідач надав розписку від 11.07.2011 року про отримання від нього за придбаний ним автомобіль 1500 доларів США (12000 грн).

Того ж дня відповідач оформив довіреність №724 від 11.07.2011 року на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем на його ім'я зі строком дії до 11.07.2016 року, при цьому також передав тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль.

Він зробив капітальний ремонт автомобіля та користувався ним, але не переоформив його на своє ім'я через відсутність на це коштів.

Довіреність була видана відповідачем з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин необхідно застосувати правила правочину, який вони мали на увазі, оскільки воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю.

Тобто в дійсності між ними був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, учасники якого приховали даний правочин шляхом видачі відповідачем спірної довіреності.

З урахуванням наведеного просив суд визнати довіреність, видану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПетченкомЮ.А. від 11.07.2011 року, зареєстровану в реєстрі за №724, на володіння, користування і розпорядження автомобілем марки «ГАЗ», моделі 33021, 2000 року випуску, тип ТЗ - бортовий-тентовий, реєстраційний номер НОМЕР_1, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу вказаного автомобіля.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що предметом спору в даній справі є визнання довіреності удаваним правочином, а не визнання права власності на автомобіль, як то помилково визначив суд першої інстанції.

Також не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про невизначеність сторонами в довіреності питання про зняття автомобіля з обліку, сплати податків, реєстрації автомобіля, його перереєстрації, оскільки текст виданої відповідачем довіреності містить право позивача знімати автомобіль з обліку та продавати його.

Вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано ст. 235 ЦК України, так як всі обставини вказують, що автомобіль було продано, хоча і без перереєстрації в ДАІ, а тому суд має всі підстави визнати, що мав місце удаваний правочин, яким сторони приховали справжній правочин - договір купівлі-продажу автомобіля.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано причини нездійснення ним перереєстрації автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки ГАЗ, моделі 33021, рік випуску 2000, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13.09.2005 року (а.с. 6).

11.07.2011 року ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого МРЕВ-9 м. Києва 13.09.2005 року, автомобілем марки «ГАЗ», модель - 33021, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; довіреність видана на строком на п'ять років та дійсна до 11.07.2016 року (а.с. 7).

Згідно розписки від 11.07.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1500 доларів США (12 00 грн) як оплату за проданий автомобіль ГАЗель 33021, реєстраційний номер НОМЕР_1. Також зазначено, з цього моменту ОСОБА_3 вважає даний автомобіль власністю ОСОБА_2 (а.с. 8).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена довіреність не може бути визнана удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу вказаного автомобіляз огляду на таке.

Згідно ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва її інтересів перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочини від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Довіреністю від 11.07.2011 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися належним йому автомобілем, а саме, продати, обміняти, здати в оренду, тобто уповноважив позивача представляти його інтереси перед третіми особами.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Довіреність за своїм змістом не може включати в себе право на володіння, користування і розпорядження майном. Сукупність прав та обов'язків наданих довіреністю не робить відносини власності правовідносинами, з усіма правовими наслідками, що випливають з цього. Крім того, довіреність не є договором купівлі-продажу, дарування чи будь-яким іншим договором, наслідком якого є законне отримання права власності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

- довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

- вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бут знятий з обліку в підрозділі Державтоінспеції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.

Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_3 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що на даний час не можливо укласти договір купівлі-продажу цього автомобіля, оскільки власник автомобіля обмежений у праві розпорядження автомобілем.

З наведеного вбачається, що суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: