Справа № 369/6269/14 Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/1015/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 58 31.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Управління Держземагенства Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів та скасування їх реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів та скасування їх реєстрації,посилаючись на те, що вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства імені Т.Шевченка та їй як власнику земельного паю було виділено земельну ділянку в натурі (на місцевості) розміром 1,9767 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада.

Позивачкою було розроблено проект землеустрою та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. Проте 13 листопада 2013 проект землеустрою було їй повернуто, оскільки її земельна ділянка передана ОСОБА_3, яка має новий кадастровий номер НОМЕР_2.

В подальшому їй стало відомо, що розпорядженням №3272 від 07 грудня 2012 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області надала дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а 12 грудня 2012 розпорядженням №3405 було затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 спірну земельну ділянку.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2.

29 грудня 2012 Києво-Святошинська районна державна адміністрація прийняла розпорядження №3822 «Про затвердження проекту землеустрою про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки із земель, призначених для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва» та видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

31 липня 2013 ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

Позивачка посилаючись на те, що розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №3272 від 07 грудня 2012 року, №3405 від 12 грудня 2012 року та №3822 від 29 грудня 2012 року прийнято з порушенням вимог закону, просила визнати їх незаконними та скасувати, визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4, видані на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2), яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада, і скасувати кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3272 від 07 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3405 від 12 грудня 2012 року в частині передачі земельної ділянки розміром 2,0000 га у власність ОСОБА_3.».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада, виданий на ім'я ОСОБА_3, виданий на підставі Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3405 від 12 грудня 2012 року та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3822 від 29 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель, призначених для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва в частині земельної ділянки розміром 2,0000 га ОСОБА_3.».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №3822 від 29 грудня 2012 року та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 31 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Левашовим О.Г.

Скасовано кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 121 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог і стягнути сплачений судовий збір.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка працювала та була членом колективного сільськогосподарського підприємства імені Т.Шевченка.

29 жовтня 2003 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області на підставі статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року за №720/95 «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» прийняла розпорядження №438 про виділення земельних ділянок особам, які мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 в списку під №25.

22 грудня 2005 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області прийняла розпорядженням №678 про внесення змін до розпорядження №438, за яким виділено в рахунок невитребуваних земельних ділянок земель колективної власності КСП імені Шевченка, рілля: НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19 та земель резерву Гореницької та Петрушківської сільських рад особам, які мають право на земельну частку (пай) за списком, згідно додатку. ОСОБА_2 в даному списку під №6.

Доручено керівнику апарату Києво-Святошинської районної державної адміністрації провести збори по розподілу вищезазначених невитребуваних земельних ділянок між особами.

23 грудня 2005 року протоколом зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Т.Шевченка земельні ділянки були між ними розподілені. ОСОБА_2 виділена земельна ділянка під НОМЕР_20 відповідно до викопіювання проекту формування території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, даний проект погоджено начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, начальником відділу містобудування і архітектури Києво-Святошинської РДА Київської області, та головою Гореницької сільської ради.

03 грудня 2007 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області прийняла розпорядженням №806 про внесення змін до розпорядження №438 та №678, яким п.2-1 викладено в наступній редакції: «Виділити за рахунок земель резервного фонду та земель запасу Гореницької та Петрушківської сільських рад земельні ділянки особам, які мають право на земельну частку (пай) за списком згідно додатку». ОСОБА_2 у даному списку під №35.

Згідно відповіді Києво-Святошинської районної державної адміністрації №07-21/200 від 16 січня 2014 року розпорядження №806 від 03 грудня 2007 року є чинним.

25 грудня 2007 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація надала позивачці дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку НОМЕР_20.

Між позивачкою та ДП «Київський інститут землеустрою» підписано договір, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов'язання щодо складання проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачки земельної ділянки.

Відповідно до даного проекту землеустрою та листа ДП «Київський інститут землеустрою» від 12 грудня 2013 року проект землеустрою щодо відведення у власність позивачки був розроблений, погоджений у відповідних органах державної влади та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. Про присвоєння кадастрового номеру також свідчить відповідний штамп Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області від 01 квітня 2008 року та підпис посадової особи даного органу. Проти вказаних обставин третя особа - Держземагенство Києво-Святошинського району Київської області жодних заперечень не надало.

Як вбачається з відповіді ДП «Київський інститут землеустрою» від 12 грудня 2013 року та від 04 червня 2014 року і не заперечувалось відповідачами, проект землеустрою 13 листопада 2013 року був повернутий позивачці, оскільки в межах земельної ділянки, що відводилась у власність позивачці, сформована інша земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, яка зареєстрована на ОСОБА_1, яку вона придбала за договором купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи особливу процедуру виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), після прийняття відповідною районною державною адміністрацією розпорядження про виділення земельної ділянки власнику земельної частки (паю), особа, яка має право на земельну частку (пай) набуває право власності на неї.

Однак з таким висновком колегія суддів не може погодитися.

За статтею 7 вказаного Закону проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється землевпорядними організаціями, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв).

У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні, цільове призначення.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Результат розподілу оформляється відповідним протоколом та затверджується відповідною сільською, селищною чи міською радою або державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Статтею 118 даного кодексу встановлено, що «громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення».

Однак судом першої інстанції не було взято до уваги, що права що виникли при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є наслідком обов'язкового набуття земельної ділянки у власність.

Розроблення документації із землеустрою не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін (п.2.2. Постанови пленуму ВГСУ від 17 травня 2011 року №6).

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації; право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Крім того, посилання позивачки на те, що вона є власницею земельної частки (паю) у зв'язку з чим у неї виник охоронюваний законом інтерес, що був порушений Києво-Святошинською РДА при передачі земельної ділянку в порядку приватизації також спростовується ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до якої виключний перелік документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), до яких відносить сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (як основний документ) та інші: свідоцтво про право на спадщину: посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай): рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Право на земельну частку пай виникає у особи після отримання документів, передбачених ст.2 закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», до яких розпорядження РДА про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та включення осіб, пропущених в списках, до переліку осіб-власників земельних часток (паїв) не віднесено, що також не було взято до уваги судом першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції також не було взято до уваги, що земельні ділянки, на які скасоване право власності, повертаються її попередньому власнику шляхом односторонньої реституції, що є наслідком визнання договору купівлі-продажу недійсним, (п.22 ПП ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Враховуючи те, що земельна ділянка, що є об'єктом даного спору і перебуває за межами населеного пункту, то її власником відповідно до ст.84 ЗК є держава, а не ОСОБА_2

Згідно з ч.2 ст.393 ЦК позови про визнання незаконним та скасування акту органу державної влади має право подавати лише власник нерухомого майна, права якого порушені. Вищий спеціалізований суд в постанові пленуму від 07 лютого 2014 року №5 зазначає, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Проте судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог не взято до уваги, що позивачка не довела існування у неї права власності на земельну ділянку щодо якої існує спір, і крім того, оскаржуваним рішенням не поновлено порушених прав позивачки.

За ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Посилання позивачки на порушення Києво-Святошинською РДА та ОСОБА_3 законодавства під час приватизації земельної ділянки не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки Розпорядження Києво-Святошинської РДА №806 від 03 грудня 2007 року є чинним, то позивачка не позбавлена права отримання земельної ділянки, звернувшись до відповідних органів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 рокускасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.