Справа № 129/3474/14-ц Провадження № 22-ц/772/3104/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом і, враховуючи останні уточнення позовних вимог, просив суд стягнути із відповідача на свою користь 443 322 грн. 29 коп., з яких: 1 159 грн. 30 коп. 3% річних, 18 009 грн. 55 коп. індекс інфляції та 423 154 грн. 14 коп. пені. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 травня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 66845 «Зростаючий on-line». Згідно даного договору вкладник передав, а банк прийняв грошові кошти у сумі 100 000 грн. на строк по 29 травня 2014 року включно з річною процентною ставкою 19 %. Відповідно до умов договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 0842, відкритий на імя вкладника в установі банку. Загальний термін вкладу за цим договором не може складати більше 12 періодів продовження строку дії цього договору. Процентна ставка у разі кожного такого продовження дії договору становить: з першого по шостий періоди процентна ставка збільшується у кожному новому періоді на 0,1% річних від розміру процентної ставки, діючої в попередньому періоді, а з сьомого по дванадцятий на 0,9%. Якщо вкладник в останній день дії 12 періоду не витребує суму вкладу, то така сума вкладу перераховується на вказаний вище поточний рахунок, про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання. Починаючи з 10 листопада 2014 року позивач неодноразово письмово звертався до банку про повернення йому суми вкладу та нараховані відсотки із вказано рахунку шляхом виплати через касу банку 13 листопада 2014 року. Однак, такі звернення залишились не виконаними. Сама вкладу та нараховані відсотки були виплачені позивачу 18 червня 2015 року Фондом гарантування вкладів.

Оскільки відповідач не виплатив вказані кошти починаючи з 13 листопада 2014 року і по дату введення у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, з 2 березня 2015 року, тому ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача вказані суми індексу інфляції, 3% річних та пені за прострочення виконання зобовязання.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням у частин відмови у задоволенні вимог щодо 3% річних та індексу інфляції, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити ці вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені ніким не оскаржується, а тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегією суддів у цій частині не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 66845 «Зростаючий on-line» у гривнях (а.с. 5, 32-33). Згідно умов даного договору сума вкладу складає 100 000 грн., вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок № 65558 та по 29 травня 2014 року включно, із процентною ставкою на суму вкладу у розмір 19%.

Відповідно до п.п. 1.10, 1.11 даного договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку розміщення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 0842, відкритий на імя вкладника в установі банку. Загальний термін вкладу за цим договором не може складати більше 12 періодів продовження строку дії цього договору.

Пунктом 1.13 цього договору передбачено, що у разі, якщо вкладник в останній день дії 12 періоду продовження строку дії цього договору з моменту внесення вкладу за цим договором не витребує суму вкладу, то така сума вкладу наприкінці дня закінчення цього строку перераховується на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 0842, відкритий на імя вкладника в установі банку, про що вкладник доручає банку здійснити таке договірне списання.

10 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про замовлення банком відповідної суми коштів вкладу та нарахованих відсотків для їх виплати через касу банку 13 листопада 2014 року у звязку із закінченням дії вказаного договору та на підставі п. 1.1.3 цього договору (а.с. 6). 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про виплату цих кошті через касу банку 13 листопада 2014 року (а.с. 7).

11 грудня 2014 року позивач звернувся до голови ради директорів ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 зі скаргою про невиплату йому вказаних коштів (а.с. 9).

14 січня 2015 року позивач повторно звертався до банку із заявами про виплату вказаних коштів 2 лютого 2015 року (а.с. 34-35).

Вказані звернення позивача залишились без реагування.

Суму вкладу та нараховані відсотки у загальному розмірі 153 670 грн. 15 коп. позивачу було виплачено Фондом гарантування вкладів через ПАТ «Укргазбанк» 18 червня 2015 року (а.с. 82).

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 14 листопада 2014 року по 2 березня 2015 року сума індексу інфляції становить 18 009 грн. 55 коп., а 3% річних 1 159 грн. 30 коп. (а.с. 99-101).

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (прийняла рішення № 71 від 8 квітня 2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 2 березня 2015 №5 1 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Згідно з даним рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 3 березня 2015 року до 2 вересня 2015 року включно.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в оскаржуваній частині, виходив із того, що з 3 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію і, застосувавши положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов висновку про відмову у задоволенні позову щодо 3% річних та індексу інфляції, оскільки такі нарахування з огляду на положення даної правової норми під час тимчасової адміністрації не здійснюються.

Однак, із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-140цс13, викладеного у постанові від 25 грудня 2013 року, який в силу положень ст. 360-7 ЦПК України, враховується колегією суддів, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд України у справі № 6-39цс13 дійшов наступного правового висновку, який колегія суддів бере до уваги.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обовязок банку повернути депозитні кошти з процентами.

Отже, з банку (боржника) на користь вкладників (кредиторів) підлягають стягненню проценти за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а також три проценти річних та сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на викладені правові норми, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції підлягають задоволенню, оскільки банком було допущено прострочення виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора, тобто з 14 листопада 2014 року і до моменту введення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації. Посилання суду та відповідача у суді першої інстанції на положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу неможливості нарахування індексу інфляції та 3% річних не можна вважати обґрунтованими, оскільки позивач звернувся до суду ще до введення тимчасової адміністрації у банку 26 грудня 2014 року і вказані розрахунки також проведені до початку дії цієї адміністрації, яка була запроваджена з 3 березня 2015 року. Невиконання банком умов договору не було повязано із запровадженням тимчасової адміністрації і такі дії відповідача суперечать наведеним вище нормам права і порушують права позивача.

Суд залишив поза своєю увагою ту обставину, що банк не ліквідовано і відповідач має право звернутись із такими вимогами, за заявлений ним період, для забезпечення вподальшому своїх прав, передбачених ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів не бере до уваги заперечення відповідача проти позову та апеляційної скарги, оскільки вони ґрунтуються на іншому тлумаченні положень ст. 36 вказаного Закону. Крім того, твердження відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що банк отримував від нього відповідні письмові вимоги, а тому банк не прострочив виконання зобовязання не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони базуються на іншій оцінці доказів, ніж зроблена судом і висновків суду з цього приводу не спростовують. Свої посилання відповідач не довів відповідними доказами.

Таким чином, колегія суддів бере до уваги наданий позивачем розрахунок 3% річних та індексу інфляції (а.с. 99-101), проти правильності розміру якого відповідач не заперечував, і приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог щодо 3% річних та індексу інфляції відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог.

Враховуючи положення ст. 88, ч. 4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Дельта Банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 267 грн. 90 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог щодо 3% річних та індексу інфляції, у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Теплицьким РВ УМВС України у Вінницькій області) індекс інфляції у розмірі 18 009 грн. 55 коп. (вісімнадцять тисяч девять гривень 55 коп.) та 3% річних у розмірі 1 159 грн. 30 коп. (одна тисяча сто пятдесят девять гривень 30 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 267 грн. 90 коп. (двісті шістдесят сім гривень 90 коп).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : Л.В. Пащенко

ОСОБА_5