Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Демочко Т.Є.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод», ОСОБА_4 про визнання незаконною відмови в звільненні, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення передбачених законом виплат при звільненні і моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ «Володарський молочний завод» щодо звільнення ОСОБА_3 з посади - сиродєла-майстра, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та поновлено її в займаній посаді - сиродєла-майстра ПАТ «Володарський молочний завод».

Зобов'язано ПАТ «Володарський молочний завод» звільнити ОСОБА_3 з займаної посади - сиродєла-майстра на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, та внести відповідні зміни в запис про звільнення до трудової книжки позивачки.

Стягнуто з ПАТ «Володарський молочний завод» на користь ОСОБА_3 вихідну допомогу при звільненні на підставі ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного заробітку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2014 року по день фактичного розрахунку, в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 5000 грн..

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Володарський молочний завод» в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням Володарського районного суду Донецької області від 06 січня 2015 року визначено, що з ПАТ «Володарський молочний завод» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню вихідна допомога при звільненні на підставі ст..44 КЗпП України в розмірі 5905 грн. 84 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2014 року по день фактичного розрахунку в розмірі 17 725 грн. 87 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Володарський молочний завод», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду від 24 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

Вказує, що висновки комісії про порушення трудових прав позивача, щодо введення неповного робочого часу, визнання фактичного простою та наявності факту невиплати заробітної плати на підставі ст.113 КЗпП України, на які посилався суд, не мають доказової сили, оскільки були підписані підприємством із зауваженнями і процедура їх оскарження в адміністративному порядку ще не завершена.

Також судом безпідставно стягнута моральна шкода. Позивачем не доведено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі позивача ОСОБА_3, представника відповідача ПАТ «Володарський молочний завод» та ОСОБА_4, які про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Додаткове рішення Володарського районного суду Донецької області від 06 січня 2015 року сторонами не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду від 24 листопада 2014 року, обговоривши доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 з 24 квітня 2012 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Володарський молочний завод», працювала сиродєлом-майстром.

Наказом в.о. голови правління ПАТ «Володарський молочний завод» №110 від 30 грудня 2013 року та розпорядження № 20 від 28 лютого 2014 року на підприємстві було встановлено скорочений робочий день з 01 березня 2014 року з графіком роботи з 08-00 до 09-00 години.

Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області, яким на виконання доручення Держпраці України було розглянуто колективне звернення працівників ПАТ «Володарський молочний завод», що надійшло з Міністерства соціальної політики України, і в ході перевірки була встановлена низка порушень трудових прав працівників. Зокрема, на підприємстві фактично мав місце простій, який адміністрація відповідача повинна була оплачувати з урахуванням положень ст..113 КЗпП України із розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Встановлено, що працівникам за час фактичного простою не сплачувалась заробітна плата у відповідності з положеннями ст.ст. 34, 113 КЗпП України дві третини від посадового окладу або тарифної ставки, а оплата проводилась лише за 1 годину роботи, що є грубим порушенням прав позивача.

Факт нарахування заробітної плати за 1 годину роботи підтверджується розрахунковими листами, з яких вбачається, що заробітна плата ОСОБА_3 за березень 2014 року становила 43 грн. 70 коп., за квітень 2014 року - 81 грн. 85 коп., за травень 2014 року - 81 грн. 34 коп.

23 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, проте, наказом №26 від 15 вересня 2014 року була звільнена з посади сиродєла-майстра ПАТ «Володарський молочний завод» на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що мав місце факт порушення трудових прав, тому у позивача були підстави вимагати звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Звільнення працівника, при наявності його заяви, з інших підстав за ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За положеннями ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст.38,39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про те, що адміністрацією відповідача були порушені законні права та інтереси позивача, а оскільки ОСОБА_3 подала заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України до 15 вересня 2014 року, її звільнення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним.

Встановивши незаконність звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України, суд першої інстанції згідно ст.235 КЗпП України, обґрунтовано змінив причини та підстави формулювання звільнення позивача на ч.3 ст.38 КЗпП України, залишивши дату звільнення з роботи з 15 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів порушення трудових прав позивача є безпідставними, оскільки на час розгляду справи акти перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці скасовані або визнанні незаконними не були.

Відповідач, окрім своїх тверджень, будь-яких доказів на спростування висновків суду в цій частині, як це передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надав.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у відповідності з положеннями ст.44 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки розрахунку, передбаченого ст.117 КЗпП України, оскільки при звільненні ОСОБА_3 з 15 вересня 2014 року з нею не було проведено повного розрахунку. Такий розрахунок не був проведений і на час розгляду справи.

Розмір виплат, передбачених ст.44 та ст.117 КЗпП України визначений додатковим рішенням Володарського районного суду від 06 січня 2015 року, законність та обґрунтованість якого апеляційним судом не перевіряється, оскільки це рішення у встановленому законом порядку сторонами не оскаржується.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що не зазначення в резолютивній частині дати звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України та помилкове обчислення середнього заробітку з 01 березня 2014 року, не тягне за собою зміну рішення, а є підставою для виправлення описки відповідно до ст. 219 ЦПК України, оскільки в мотивувальній частині рішення наведено обґрунтування з цього приводу.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, правильним визнається рішення про відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться уразі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи позов та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 5000 грн., суд першої навів правове обґрунтування свого рішення. З огляду на характер заподіяної шкоди, її тривалість, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Володарський молочний завод» відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: І.П. Мироненко О.В. Осипчук М.Ю. Супрун