У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість зі сплати виконаних робіт у розмірі 40 000 грн та 3 % річних у розмірі 986 грн 30 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що влітку 2012 року за пропозицією ОСОБА_5 погодився виконати роботи з утеплення житлового будинку АДРЕСА_1, що належить відповідачу, а він, в свою чергу, зобов'язався сплатити кошти за виконану роботу. У вересні 2012 року ОСОБА_4 доставив до будинку необхідні для утеплення будівельні матеріали, будівельні ліса, що належать підприємству де він працює, домовився з бригадою, яка до кінця листопада повністю завершила роботи, за які він розрахувався власними коштами. 06 квітня 2013 року відповідач склав письмову розписку про повернення коштів за утеплення фасаду будинку у розмірі 40 000 грн у квітні-травні 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого зобов'язання та не розрахувався за виконану роботу, просив позов задовольнити.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він сплатив ОСОБА_4 10 000 грн за виконані, станом на кінець листопада 2012 року, роботи. Сторони домовились про завершення робіт на весні 2013 року, після чого ОСОБА_5 здійснить остаточний розрахунок у розмірі 40 000 грн. 06 квітня 2013 року ОСОБА_4 пообіцяв закінчити роботи та запропонував ОСОБА_5 провести оплату. Оскільки останній таких грошей не мав, він склав розписку про оплату робіт у квітні-травні 2013 року. На початку травня, коли робочі почали усунення виявлених недоліків, ОСОБА_5 розрахувався повністю. Однак, закінчити роботи та повернути розписку чи письмово підтвердити розрахунок ОСОБА_4 відмовився, натомість вимагав провести додаткову оплату за роботи по усуненню недоліків, неодноразово шантажуючи та погрожуючи ОСОБА_5 та його родині. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_4 закінчити роботи з утеплення фасаду будинку, а також стягнути 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року у задоволені первинного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволені первісного позову скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 000 грн у рахунок погашення заборгованості за виконані роботи та 986 грн 30 коп. - 3% річних, а всього - 40 986 грн 30 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені первинного позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами укладено усний договір на виконання робіт з утеплення будинку, однак він не відповідає вимогам ЦК України, якими регулюються правовідносини з договору підряду, зокрема, щодо проектно-кошторисної документації та акта виконаних робіт. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки ОСОБА_5 не надав доказів на підтвердження своїх вимог щодо незавершених робіт та завданої йому моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені первинного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд правильно виходив з того, що зі змісту розписки вбачається підтвердження відповідачем факту укладення договору, виконаних робіт, та наявності заборгованості. Таким чином, сума боргу, що передбачена розпискою, підлягає стягненню з ОСОБА_5 Крім того, відхиляючи доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 щодо проведених розрахунків, суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення рішення районного суду в частині відмови у задоволені зустрічного позову без змін.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська