г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/905/15-ц
Номер провадження 2/213/589/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Ємельянцевій Т.С., за участю позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі відділення №8 Криворізької філії АТ Банк ОСОБА_2 та Кредит, про захист прав споживачів та стягнення коштів-
До суду звернувся позивач із вказаним позовом, який неодноразово уточнював, та в останній редакції просив стягнути з відповідача 594,00 дол. США - невиплачений залишок за договором банківського вкладу, 00,53% річних за фактичну кількість днів користування вкладом, 94,76 дол. США 30% річних від суми вкладу за прострочений період; 9,57 дол. США 3% річних, 3492,72 дол. США 3% за кожен день прострочення, та 500 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача до суду не з,явився, причини неявки не повідомив.
Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі матеріалів справи. Зі згоди сторін по справі, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Позивач звертався до відповідача для отримання суми банківського вкладу з нарахованими процентами, але після закінчення дії вказаного договору, кошти позивачу повернуті не були (а.с.1-7,9,10-12,79).
Відповідно до п.5.2. «основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ ОСОБА_2 та Кредит»,в разі не бажання продовжувати дію договору банківського вкладу повинен подати відповідну заяву банку не пізніше дня закінчення строку дії договору. В разі не подання такої заяви строк дії договору пролонгується.
На виконання вказаного, позивач подав заяву про не бажання пролонгації, та бажання отримати кошти (а.с.9-12), яку було подано до закінчення дії договору; крім того позивач звертався із повторною заявою вже після закінчення дії договору (а.с.79).
Як вбачається зі змісту виписки по особовим рахункам, 03.03.2015 року на рахунок позивача було перераховано 594,00 дол. США, як повернення депозиту та процентів (а.с.13).
У судовому засіданні Позивач пояснив, що фактично не має можливості використувати ці кошти, оскільки банком встановлено ліміт, та він не має можливості отримати ці кошти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Законом України "Про банки і банківську діяльність" поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.
Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, - договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].
Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.
Виходячи з вищенаведеного, позивач за договором банківського вкладу є споживачем фінансових послуг банку, зокрема, послуг із залучення коштів у вклади (депозити). Відповідно, захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.
В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування.
Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору, Відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачу 03.03.2015р. шляхом перерахування суми депозиту з усіма нарахованими відсотками на розрахунковий рахунок Позивача, вказаний в договорі, однак своїх зобов'язань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача, який по теперішній час не має можливості отримати ці кошти.
Таким чином вимога про стягнення з відповідача невиплаченого залишку за договором банківського вкладу у розмірі 594,00 доларів США підлягає задоволенню.
Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.
Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином за час прострочення виплати депозиту, що складає 196 днів (а.с.83), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 10 % річних (процентна ставка за договором банківського вкладу) від суми боргу по депозиту, що складає: 594,00 (сума невиплаченого депозиту) * 0,10 / 365 * 196 = 31,90 дол. США. Таким чином вимога позивача про застосування 30% річних не підлягає задоволенню, оскільки слід застосовувати 10%.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року , у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням положень наведеної норми та встановлених судом обставин вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суму за період з 04.03.2015р. - 15.09.2015р., що складає 196 днів, та відповідно: 594,00 (сума невиплаченого депозиту) * 0,03 / 365 * 196 = 09,57 дол. США.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
З указаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Станом на день ухвалення рішення курс гривні до долара США складає: 1дол. США 22,609 грн. Таким чином 09,57 дол. США відповідає 216,37 грн.
Відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Отже, ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), і вказана норма не регулює спірні правовідносини, оскільки між сторонами укладено договір банківського строкового вкладу (депозиту), а не договір про виконання робіт (надання послуг). Повернення коштів за договором строкового банківського вкладу не є роботою чи послугою в розумінні ст. 1, 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Таким чином, підстави для стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Пунктом 4 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови Пленуму № 4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Таким чином, якщо сторони при укладенні договору банківського вкладу передбачили відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді моральної шкоди, відповідна вимога вкладника підлягає задоволенню з урахуванням положень ст.23 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, умовами договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та відповідачем, не передбачено відшкодування Банком моральної шкоди у разі порушення ним зобов'язань.
У зв'язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 524, 526, 530, 533, 549, 551, 625, 629, 1058, 1060, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі відділення №8 Криворізької філії АТ Банк ОСОБА_2 та Кредит, про захист прав споживачів та стягнення коштів задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 487,20грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з моменту отримання копії повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 27.10.2015р.

Суддя: В.В. Мазуренко