У Х В А Л А

8 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів: Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І. -,

розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5 про зняття арешту та заборони на відчуження рухомого і нерухомого майна,

встановила:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просило зняти арешт та заборону на відчуження автомобіля марки MAZDA 3, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та будинок АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_5 на праві власності, накладених постановою Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міськрайонного управління юстиції від 17 травня 2013 року № 24073936 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 6 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року залишено без змін.

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 4 статті 54, частини 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 27, 32, пункту 2 частини 6 статті 130 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, від 23 липня 2014 року, від 8 жовтня 2014 року та від 25 грудня 2014 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, посилаючись на статті 1, 3, частину 1 статті 20 Закону України «Про заставу» та статтю 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вважав, що банк має вищий пріоритет на предмет застави й обтяження спірного майна унеможливлює проведення позивачем дій з його реалізації, а зняття арешту не перешкоджає забезпеченню виконання судового рішення, враховуючи при цьому те, що питання про права і обов'язки ОСОБА_3 не вирішувалось.

Разом з тим, в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, від 23 липня 2014 року, від 8 жовтня 2014 року та від 25 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції вирішуючи справи про зняття арешту на майно вважав, що даний спір не може вирішуватись без участі осіб, яких прямо стосується, проте вимоги до них позивачем не заявлено.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_3 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та процесуального права, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_5 про зняття арешту та заборони на відчуження рухомого і нерухомого майна про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук