АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7559/15 Справа № 206/6840/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування речей, стягнення компенсації вартості майна придбаного у шлюбі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи з 21 вересня 2002 року по 19 лютого 2013 року у зареєстрованому шлюбі, сторони придбали наступне майно: холодильник марки «Samsung», вартістю 3 500 грн.; газову плиту, вартістю 500 грн.; витяжку кухонну, вартістю 145 грн.; шафу-купе, вартістю 5 336 грн.; рушницю мисливську, вартістю 6 300 грн.; сейф для зберігання зброї металевий, вартістю 4 000 грн., навігатор автомобільний, вартістю 1 200 грн., мотоблок для сільськогосподарських робіт, вартістю 3 500 грн., автомобіль марки «ВАЗ 21140», вартістю 64 890 грн., загальною вартістю 89 371 грн. Враховуючи, що у відповідача знаходяться пральна машинка «Indesit» та швейна машинка «Подольськ 142», які належали її матері, просила витребувати у відповідача вказане майно, та зобов'язати його виплатити половину вартості спільного майна подружжя у розмірі 44 685 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково (а.с.154-156).

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 пральну машину марки «Indesit» та швейну машину марки «Подольськ 142». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобіля «ВАЗ-211440» 2011 року випуску, в розмірі 24 357,15 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн., а всього 24 844, 35 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення 1/2 частини вартості автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.161-162).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, з 21 вересня 2002 року по 19 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного життя подружжя придбало автомобіль марки ВАЗ, 2011 року випуску вартістю 64 890 грн., який був зареєстрований на ім»я відповідача ОСОБА_2

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення дійшов вірного висновку про те, що зазначений автомобіль було відчужено без згоди позивача на укладення її чоловіком договору щодо розпорядження спільним майном подружжя, у зв'язку із чим стягнув на користь ОСОБА_3 половину вартості від продажу транспортного засобу.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

За роз'ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження, оскільки права власності на вказаний автомобіль ОСОБА_2 набув під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, а належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль придбано відповідачем за його власні кошти, зокрема, за кошти, отримані ним у дар, матеріали справи не містять.

Між тим, слід зауважити, що кошти, отримані відповідачем від продажу спірного автомобіля не були витрачені на користь сім»ї, оскільки сторони на час продажу автомобіля у жовтні 2012 року спільно не проживали й не вели спільного господарства, що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2012 року, з якого вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини у жовтні 2011 року (а.с. 5).

Посилання в апеляційній скарзі на укладений договір дарування коштів, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки вказаний договір дарування коштів є нікчемним.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

О.М. Осіян