У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», поданою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 77 816 грн 60 коп. за договором банківського обслуговування від 30 травня 2011 року № BLаЖГА00039087.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30 травня 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 16 000 грн 00 коп. зі сплатою за користування кредитом 17 % річних терміном до 30 травня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором станом на 16 травня 2015 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 77 816 грн 60 коп., яку ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 52 020 грн 98 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. відхилено, заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача суму неустойки у розмірі 45 795 грн 62 коп., а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій частині не оскаржуються, а тому на предмет законності та обґрунтованості касаційним судом не перевіряються.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходили з того, що виникла з вини відповідача кредитна заборгованість має бути стягнута на користь позивача з урахуванням зменшеного розміру пені.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині не відповідають з наступних підстав

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 травня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА00039087, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 16 000 грн 00 коп. зі сплатою за користування кредитом 17 % річних (а. с. 7-16).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 16 травня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі, яка складається з: 15 258 грн 47 коп. - заборгованість за кредитом, 7 242 грн 51 коп. - відсотки за користування кредитом, 9 520 грн 00 коп. - комісія, 45 795 грн 62 коп. - неустойка (а. с. 6).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, керуючись засадами розумності та справедливості, а також враховуючи значний розмір пені, дійшов висновку про необхідність обмеження розміру пені сумою в 2 000 грн, що є достатньою для забезпечення задоволення інтересів позивача.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання про зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У порушення ст. 215 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не вирішив питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки, не навів у рішенні мотивів, із яких він виходив, зменшуючи розмір пені із 45 795 грн 62 коп. до 2 000 грн, не зазначив, який доказ взятий за основу при визначенні суми неустойки.

Також місцевий суд не врахував роз'яснення, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Проте у рішенні суду першої інстанції не наведено будь-якого розрахунку заборгованості, з якого він виходив при частковому задоволенні позову і зменшенні розміру пені; крім того, в мотивувальній частині цього рішення зазначений загальний розмір заборгованості, який не відповідає розміру, зазначеному у резолютивній частині, що є порушенням вимог ст. 316 ЦПК України.

Так, у мотивувальній частині рішення суд зазначає, що заборгованість відповідача складається з: 15 258 грн 47 коп. заборгованості за кредитом, 7 242 грн 51 коп. відсотків за користування кредитом, 9 520 грн комісії та 2 000 грн пені, що у загальному розмірі складає 34 020 грн 98 коп., проте в резолютивній частині рішення стягує заборгованість за кредитним договором у сумі 52 020 грн 98 коп.

Відсутність у рішенні суду першої інстанції відповідних розрахунків позбавляє суд касаційної інстанції можливості перевірити їх правильність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За викладених обставин вимоги наведеної норми апеляційним судом також належним чином дотримані не були.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в оскаржуваній частині із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», подану уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана