Справа № 467/506/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Кірімової О.М.

за участю секретаря - Сіваченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 та визнати за нею, як спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, право на земельну частку (пай), площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в колективній власності КСГП «Колос» с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько чоловіка позивача ОСОБА_3, після його смерті залишилась спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 та на яке ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину та права на земельну частку (пай), розміром 6,87 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСГП «Колос» с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області та належала померлому на підставі сертифікату серії НОМЕР_2 від 14 березня 1997 року. За такого вважає, що до ОСОБА_2 перейшли всі права та обов'язки спадкодавця, в тому числі і право на вказану земельну частку (пай).

На момент смерті чоловіка, позивач постійно проживала разом із ним, тому вважається такою, що прийняла спадщину.

17 березня 2015 року, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), оскільки сертифікат про право на земельну частку (пай) був виписаний та виданий після смерті ОСОБА_3

В зв'язку з зазначеним позивач не може скористатись своїм правом щодо отримання спадкового майна, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява, згідно якої він підтримав позовні вимоги та просив слухання у справі проводити за його відсутності.

Від представника відповідача до початку судового засідання, через канцелярію суду, подано заяву, згідно якої вона не заперечує проти задоволення позовних вимог про встановлення факту прийняття позивачем спадщини та визнання за позивачем права на земельну частку (пай), на яку за свого життя мав право ОСОБА_3 Крім того, представник відповідача просила слухання у справі провести за її відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1971 року (а.с. 9

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 видно, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 28 травня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складалась з права на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, яка знаходилась в колективній власності КСП «Колос» с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, та належала ОСОБА_5, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 14 березня 1997 року (а.с. 12) та житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 оформив спадкове майно та отримав відповідні спадкові документи на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11)

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 10), ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4.

Згідно довідки Воєводської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області № 174 від 10.03.2015 року ОСОБА_2 на момент смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав у будинку № АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1.

У відповідності до роз'яснення Арбузинської державної нотаріальної контори від 18 березня 2015 року про неможливість вчинення нотаріальної дії, зазначається, що оскільки у ОСОБА_2 відсутні оригінали правовстановлюючих документів на належне йому майно, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай). Разом з цим, позивачу рекомендовано звернутись до суду, для винесення рішення про визнання за позивачем права власності на належне спадкодавцю майно у порядку спадкування. (а.с. 15).

Згідно інформації Державного нотаріального архіва, після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа за заявою сина померлого - ОСОБА_2 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме житловий будинок АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 спадкової справи не виявлено.

Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного чи невизнаного права у разі його порушення чи невизнання.

Згідно з правилами диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до Цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема факт прийняття спадщини (щодо спадкових відносин, що існували до введення в дію Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 р., який прийшов на зміну ЦК УРСР 1963 р.).

За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи те, що позивачка не має можливості оформити право на спадщину в нотаріальній конторі її спадкові права підлягають судовому захисту.

Так, спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР) є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_4 є сином та спадкоємцем померлого батька ОСОБА_3 першої черги за законом.

З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця ОСОБА_3, є часом відкриття спадщини.

Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 в установлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оформив свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме житловий будинок, однак оформити земельну частку (пай), що належала його батьку не мав можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проживала та була зареєстрована за однією адресою із своїм чоловіком.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що чоловік позивача ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, що й не заперечував відповідач, яка складається із права на земельну частку (пай), площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, яка знаходилась в колективній власності КСГП «Колос» с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За такого, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою у набутті нею таких прав, яке за позивачем має бути визнано, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай), площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в колективній власності КСП «Колос» с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області на яку мав право при житті ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 від 14 березня 1997 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова