АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів -Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БанкФінанси та кредит» до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л. про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Фінанси та Кредит» звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останньої в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 5 874 038,56 грн., з яких 957 298,11 грн. (еквівалент станом на 01.12.2014 року - 63 580,81 дол. США.) - заборгованість за кредитом; 580 692,22 грн. (еквівалент станом на 01.12.2014 - 38 567,80 дол. США) - заборгованість по процентах; 57 083,10 грн. - заборгованість по комісії; 4 278 965,56 грн. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до вимог якого відповідач отримала кредит в сумі 80 352 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 9,8% строком до 02.07.2012 року, внаслідок невиконання якого виникла вказана заборгованість.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: спірну квартиру, яка належить відповідачу на праві власності. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2012 року з відповідачки та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 3 199 222,84 грн. Дане рішення набрало законної сили й боржникам не виконується. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку» Банк просив задовольнити позов та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки залишений без розгляду.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №23-07-И/11 від 03 липня 2007 року в розмірі 3 133 063,4 грн., з яких: 957 298,11 грн. (еквівалент станом на 01.12.2014 року 63580,81 доларів США) - заборгованість за кредитом; 580 692,22 грн. (еквівалент станом на 01.12.2014 року 38 567,80 доларів США) - заборгованість по процентах; 57 083,10 грн. - заборгованість по комісії; 1 537 990 грн. з пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 липня 2007 року, укладеним між «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л. та зареєстрованим в реєстрі за №2420, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 19,50 кв. м, що складається з 1 житлової кімнати, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зупинено виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У задоволенні іншим позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виключивши з вказаного рішення абзац 4 резолютивної частини, стягнути з відповідачів на користь Банку сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки заперечував проти апеляційної скарги Банку, вважаючи рішення суду законним.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 03 липня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №23-07-И/, відповідно до умов якого позивач надав відповідачі кредит в розмірі 80 352 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,8% річних, строком до 02.07.2012 року, а ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язувалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договором строки, а також виконати інші зобов'язання, передбачені кредитним договором.

Позивачем зобов'язання за договором були виконані - відповідачці були надані кредитні кошти.

Встановлено, що відповідач у вказаний в договорі строк кредит не сплатила, чим порушила взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.20102 року на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №23-07-И/11 від 03.07.2007 року в розмірі 3 199 222,84 грн.

Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 19.06.2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 03.07.2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У відповідності зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на

предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12

цього Закону.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішення суду в цій частині в апеляційній скарзі не оскаржується.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення продовжує дію Закон України «Про мораторій і стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п.1 ст.1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як видно зі справи, кредит позивачем був виданий ОСОБА_2 в іноземній валюті на придбання спірної однокімнатної квартири, яка використовується нею для постійного проживання, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів, іншого нерухомого житлового майна у власності відповідачки немає, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відстрочити виконання рішення в порядку ст. 217 ЦПК України на період дії мораторію, встановленого зазначеним Законом.

Мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно застосував Закон України «Про мораторій і стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не заслуговують на увагу.

Суду надана довідка по формі №3, з якої вбачається, що відповідачка проживає у спірній квартирі. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 іншого нерухомого житлового майна у власності немає. Дані докази представником позивача не спростовані, тому посилання в апеляційній скарзі на вказані обставини є неспроможними.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» -відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: