РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідач ОСОБА_2В.є її єдиним повнолітнім сином.

Позивач досягла пенсійного віку,являється інвалідом 3 групи загального захворювання,інших доходів,крім пенсії за віком у розмірі 1331 гр.,не має,тому її матеріальне становище через постійні витрати на ліки та медичні процедури,дієтичне харчування,є нужденним.

Відповідач працює в ПАТ «Запорізькій масложиркомбінат»,має постійний заробіток,з якого платить аліменти повнолітній дочці ОСОБА_3на період її навчання.

Посилаючись на те,що вона потребує матеріальної допомоги з боку сина,яку він має можливість надавати і зобов*язаний це робити,проте з липня 2015 р.повністю припинив матеріально допомагати,позивачка просить суд відповідно до ст.182,ст.202,ст.203,СК України утримувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 гр.щомісяця та 600 гр.щомісяця на її лікування довічно.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Пояснила,що вона є пенсіонеркою,інвалідом 3 групи загального захворювання,має дохід у виді пенсії за віком у розмірі 1331 гр.,з нею разом проживає її матір ІНФОРМАЦІЯ_1,котра теж має дохід лише у виді пенсії 1242 гр.ОСОБА_4 позивачка витрачає на оплату комунальних послуг близько 400 гр.,щомісячно витрачає кошти на лікування 600 гр.,витрати на дієтичне харчування складають 800 гр.,віддає позичені на операцію кошти 450 гр.щомісяця,через що пенсії недостатньо для забезпечення нормального рівня її життя. Відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, проте у липні 2015 р.категорично відмовився це робити через те,що з нього стягнуто аліменти на період навчання повнолітньої дитини.Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2В.в судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання,яку отримав особисто завчасно,згідно ст.77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою,а відповідач повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст.224,225 ЦПК України в зв*язку з неявкою без поважних причин в судове засідання відповідача,належним чином повідомленого і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд за згодою позивача розглядає справу на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши позивача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як встановлено з матеріалів справи,ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2,являється матір*ю ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,проживає окремо від відповідача,про що надано довідку з місця її проживання та копія свідоцтва про народження.

З 25.09.2015 р.ОСОБА_1являється інвалідом 3 групи загального захворювання безстроково,про що надана копія довідки МСЕК серія 10 ААБ № 496391.

Відповідно до виписних епікризів,в 1994 р.позивачці було прооперовано шлунок,в період з 10.03.2010 р.по 19.03.2010 р.вона проходила стаціонарне лікування та до обстеження,з 14.11.2011 р.по 22.11.2011 р.проходила стаціонарне лікування хвороби після оперованого шлунку,з 17.07.2013 р.по 06.08.2013 р. проходила стаціонарне лікування хвороби після оперованого шлунку,з 03.04.2014 р.по 12.04.2014 р. проходила стаціонарне лікування хвороби після оперованого шлунку,з 15.07.2014 р.по 31.07.2014 р. проходила стаціонарне лікування хвороби після оперованого шлунку,востаннє лікувалася із цим захворюванням стаціонарно з 22.01.2015 р.по 31.01.2015 р.

Згідно виписного епікризу,після останнього лікування призначено ОСОБА_1 постійне приймання антигипертинзивних препаратів:гипотиазид,бисопрол,еналаприл,роксера.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, на підставі якої був заявлений позов, повнолітні дочка, син зобов"язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред"явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов"язок повнолітніх дітей, виникає за наявності одночасно двох умов: не лише непрацездатності батьків , але й наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов"язку утримувати матір, батька та обов"язку брати участь у додаткових витратах можливе тоді, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов"язків.

При розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом ст. 202 України обов"язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов"язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із кретеріїв визнання підставності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі.

За вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу,

Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі являється процесуальним обов"язком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму.

Відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 01.01.2015 року розмір прожиткового мінімуму на одну особу,яка втратила працездатність, становив 949 гр.,з 01.09.2015 р.-1074 гр.

Розмір пенсії, яку отримує позивачка, за період з грудня 2014 року по теперішній час становить 1331 гр. 98 коп.,про що надана довідка УПФУ у Шевченківському районі м.Запоріжжя, отже її розмір є вищим, ніж показник прожиткового мінімуму у країні,в тому числі для непрацездатної особи.

Зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що за таких умов заявлені позивачкою ,як непрацездатною особою, вимоги про стягнення з її повнолітнього сина щомісячних аліментів на утримання з підстав потреби у матеріальній допомозі, не є доведеними, а тому достатніх правових підстав для стягнення аліментів в розмірі 1000 гр.щомісячно суд не встановив.

Також позивачкою були заявлені вимоги про стягнення в порядку ст. 203 СК України додаткових витрат у розмірі 600 гр.щомісячно та довічно,які,за поясненнями позивачки, понесені та продовжуються у зв"язку з тяжкою хворобою та постійним прийомом ліків.

З матеріалів справи встановлено,що 31.01.2015 р.згідно виписного епікризу ,після останнього лікування призначено ОСОБА_1постійне приймання антигипертинзивних препаратів:гипотиазид,бисопрол,еналаприл,роксера.

Разом з тим,доказами позивачки не підтверджено розмір витрат на їх щомісячне придбання,який нею заявлено в сумі 600 гр.,як не доведено і призначення постійного прийому інших ліків.

Згідно наданих позивачкою копій чеків ТОВ «Роджерс»,вона періодично купує ліки ,але не ті,що призначені на постійне приймання,а необхідність у придбанні непризначених ліків саме для вживання їх позивачкою матеріалами справи не підтверджується.

Доводи позивачки про те,що вона щомісячно погашає суму 450 гр.в рахунок запозичених раніше коштів на операцію, нічим об*єктивно не підтверджені,а надані нею копія розписки від ОСОБА_2на ім*я іншої особи та рукописна таблиця із певними відомостями не можуть прийматися судом до уваги як такі,що не відповідають вимогам процесуального закону до письмових доказів та не є належними до цієї справи.

Крім того,як пояснила сама позивачка,даний позов нею заявлений після того,як з відповідача ОСОБА_2були стягнуті аліменти на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

Як встановлено ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.08.2015 р.у цивільній справі №336/2330/15-ц ,неможливість сплати аліментів дитині відповідач обґрунтовував саме з посиланням на те,що утримує матір та бабусю,це призводить до висновку,що шляхом пред*явлення даного позову сторони справи штучно створили спір,який безпосередньо пов*язаний з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_2про стягнення аліментів на повнолітню дитину з метою зменшення їх розміру.

З огляду на вказані обставини, з наданих та досліджених доказів суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення позову та приймає рішення про відмову в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60,208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.202,203,205 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері-відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко