Справа № 357/8079/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», Моторного(транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», Моторного(транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди, посилаючись на те, що 08.10.2014 року о 15:00 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль марки Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ОСОБА_4 «Український страховий дім». На місці ДТП між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на підставі п.33.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач ОСОБА_2 свою вину визнав в чому і підписався у вказаному повідомленні. 07.10.2014 року позивачем надано до ОСОБА_4 «Український страховий дім» заяву з вимогою відшкодувати вартість завданих збитків. Під час ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком № 73 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1, який складено 18.05.2015 року ФОП ОСОБА_5. Відповідно до даного висновку позивачу, як власнику транспортного засобу було завдано збитку на суму 20 370,59 грн.. Відповідачем ОСОБА_4 «Український страховий дім» вказану суму позивачу не відшкодовано. Позивач 10.10.2014 року звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, але жодної відповіді не отримав. 07.11.2014 року повторно звернувся до МТСБУ з заявою про перерахунок коштів, але належного відшкодування не отримав. Позивач просив стягнути з МТСБУ на його користь 20 370,59 грн., 600 грн. за авто-товарознавче дослідження, та понесені витрати на сплату судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди. 14.09.2015 року канцелярією суду зареєстровано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_4 «Український страховий дім» на його користь 20 370,59 грн., 600 грн. за авто-товарознавче дослідження, та понесені витрати на сплату судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засідання з»явилися позивач та представник позивача, які в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В подальшому позивач та його представник до суду не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду, через канцелярію суду клопотання, про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача в суді позов визнали частково лише в частині стягнення збитків з відповідача ОСОБА_4 «Український страховий дім». В подальшому в судове засідання не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду, через канцелярію суду заяву, про розгляд справи без його участі та без участі відповідача.

Представник відповідача - ОСОБА_4 «Український страховий дім» до суду не з»явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно і всебічно зясувавши обставини по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 cт.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що 05.10.2014 року о 15:00 годині по вулиці Петра Запорожця в м. Біла Церква, Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу марки ГАЗ-24, державний номерний знак ВЗ 12294 КХ, під керуванням водія ОСОБА_2, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1. Належність вказаного транспортного засобу позивачу підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ГАЗ-24, державний номерний знак ВЗ 12294 КХ ОСОБА_6 на момент ДТП було застрахована в ОСОБА_4 «Український страховий дім», що підтверджується копією поліса № АС/2372979 від 14.10.2013 року, строк дії якого становить з 16.10.2013 року по 15.10.2014 року включно, отже він був чинним на час скоєння ДТП. 05.10.2014 року на місці ДТП позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на підставі п.33.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач ОСОБА_2 свою вину в скоєному ДТП визнав, в чому і підписався у вказаному повідомленні. 07.10.2014 року ОСОБА_6 звертався з заявою до ОСОБА_4 «Український страховий дім», в якій просив виплатити страхове відшкодування, оскільки всі необхідні документи ним було надано. Вказану заяву було отримано уповноваженим представником відповідача ОСОБА_4 «Український страховий дім» 10.10.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, відповідь на заяву йому не надійшла.

07.10.2014 року позивач звертався до ОСОБА_4 «Український страховий дім» з заявою про відшкодування вартості завданих збитків, відповідь на яку позивачем так як і ОСОБА_6 отримано не було.

Під час ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком № 73 від 18.05.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer X, державний номерний знак НОМЕР_1, який складено 18.05.2015 року ФОП ОСОБА_5. Відповідно до даного висновку позивачу, як власнику транспортного засобу було завдано збитку на суму 20 370,59 грн.. Вказаний висновок ОСОБА_3 прийняв, що підтверджується копією акту виконаних робіт № 73 від 18.05.2015 року. За вказаний висновок ОСОБА_3 сплатив виконавцю 600,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.05.2015 року.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п.п. 22.1 п. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідачем ОСОБА_4 «Український страховий дім» визначену висновком суму позивачу не відшкодовано.

Позивач 10.10.2014 року звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, що підтверджується копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на якій міститься відбиток штемпеля МТСБУ про отримання повідомлення, але жодної відповіді позивач не отримав. 07.11.2014 року ОСОБА_3, повторно, звернувся до МТСБУ з заявою про перерахунок коштів, але належного відшкодування не отримав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

За викладених обставин, суд вважає доведеною позовну вимогу про стягнення суми страхового відшкодування саме з ОСОБА_4 «Український страховий дім» на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 20 370,59 грн., яку визначено експертним висновком, оскільки ОСОБА_4 «Український страховий дім» є зареєстрованою юридичною особою, яка не ліквідована, не визнана банкрутом та здійснює господарську діяльність, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, суд вважає не доведеною позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 з огляду на таке.

Відповідно до ч.1,2, ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 1161 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оцінюючи моральну шкоду в 5 000,00 гривень, позивач не пояснив належним чином суду з чого саме він виходив, визначаючи саме таку суму. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, оцінивши які суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність моральних страждань позивача та визначити її дійсний розмір.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, і тому стягненню з ОСОБА_4 «Український страховий дім» підлягають витрати на проведення витрат на автотоварознавче дослідження в розмірі 600,00 грн. та 253,72 грн. витрат, понесених на сплату судового збору.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95р., п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 23, 979, 1187, 1188 ЦК України, 10, 11, 60, 79, 88, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 25 370 гривень 59 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» на користь ОСОБА_1, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 253 гривні 72 копійки та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 600 гривень 00 копійок, а всього стягнути 853 гривні 72 копійки.

В задоволені іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7