АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7479/15 Справа № 206/7262/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, Комунального підприємства «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» Дніпропетровської міської ради, треті особи: Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про визнання рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 травня 1998 року рішенням №809 виконком комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0999 га за адресою: АДРЕСА_1, та 14 липня 1998 року Головою Дніпропетровської міської ради народних депутатів видано ОСОБА_5 держаний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. 17.10.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за реєстровим № 1-2443 ОСОБА_4 отримала право власності на земельну ділянку та домоволодіння, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На момент видачі рішення Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради про передачу у власність ОСОБА_6 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка знаходилася у його користуванні на підставі рішення № 102 виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27.02.1975 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тобто він має документи, що підтверджують його право користування земельною ділянкою та право власності на домоволодіння. Ці права не були враховані при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у власність, чим порушено його права. Він не може набути права власності та належним чином користуватися земельною ділянкою. Згоди щодо погодження меж земельних ділянок не було.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати частково недійсним рішення № 809 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.05.1998 року про передачу земельної ділянки, площею 0,0999га за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Також визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_3 від 14.07.1998 року на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0999га за адресою: АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення № 809 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.05.1998 року та скасувати державну реєстрацію державного акту, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 014340.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд замінив позивача на його правонаступника в порядку спадкування цивільних прав та обов'язків ОСОБА_2

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області №18/18-139 від 27.05.2013 року повідомили ОСОБА_7, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 в межах зазначених на плані, була приватизована у 1998 році. У 2012 році, на підставі цивільно-правової угоди, право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до іншого власника.

20.05.1975 року Придніпровською міською радою депутатів трудящих надано ОСОБА_8, на підставі рішення виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27.02.1975р. № 102 дозвіл із затвердженням технічної документації, а саме проекту №3 на проведення будівництва будинку узгодженого з Головним архітектором міста.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.08.1987 року розглянуто та затверджено акт приймання індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 90,4 кв. м., зобов'язано оформити ОСОБА_8 правовстановлюючі документи на домоволодіння АДРЕСА_2.

Згідно з технічним паспортом станом на 19.11.1991р. житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 має загальну площу 90,1кв.м, житлову 75,6кв.м, в плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки складає 1002кв.м.

З реєстраційного посвідчення Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1991 року.

Згідно з технічним паспортом станом на 23.10.2009р. садибний індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 має загальну площу 89,7кв.м, житлову 75,6кв.м, в плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки складає 1002кв.м, під городом 675кв.м.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП "ДМБТІ" ДОР від 09.12.2009р. номер витягу 24728287 власник домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську є ОСОБА_7 на підставі про право на спадщину, земельна ділянка площею 1082кв.м по фактичному користуванню. Узаконена площа по літ. А-1 загальна 89,7 кв.м, житлова 75,6 кв.м.

Відповідно до технічного звіту з геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (крім землевпорядних робіт) по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_7 ТОВ "Основа" від 11 листопада 2012р. межові знаки по межі земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 площею 1000кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, на бажання землекористувача не встановлювались, так як межі земельної ділянки проходять по штучним лінійним спорудам і рубежам (огорожі).

Згідно з технічним паспортом станом на 22.04.2011р. садибний індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 62,9кв.м, житлову 38,7кв.м, в плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки становить 1860кв.м (а.с.44-47).

На підставі рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради від 21.05.1998 року № 809 ОСОБА_5 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0999 га, яка розташована по АДРЕСА_3 м. Дніпропетровськ та видано державний акт від 14.07.1998 року, серія НОМЕР_3; на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 17.10.2009р. ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 0,0999га по АДРЕСА_3 від 18.05.2011р. серія НОМЕР_1; на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.2012р. ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0999га по АДРЕСА_3 від 25.06.2012р., серія НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_4.

Згідно з технічним паспортом станом на 18.05.1981р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в плані земельної ділянки зазначено, що загальна площа земельної ділянки по фактичному використанню складає 1691кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7

ОСОБА_2 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_7 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.03.2015 року. Спадщина складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 12.03.2015р., індексний номер витягу 34793287, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2.

02.06.2014 року судовим експертом ОСОБА_9, свідоцтво №1134, видане Міністерством юстиції України згідно рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 03 червня 2011 року, було складено висновок судової земельно-технічної експертизи №110314/1, відповідно до якого загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_2 в м. Дніпропетровську знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_7 до моменту побудови підпорної стінки і приватизації частини земельної ділянки НОМЕР_6 в 1998р. складала 1000кв.м. Загальна площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 після побудови підпорної стінки та приватизації частини земельної ділянки НОМЕР_6 в 1998р. склала 763,3кв.м. Загальна площа відчуженої земельної ділянки НОМЕР_5 на користь ділянки НОМЕР_6 склала 236,7кв.м. Площа приватизованої земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 на момент придбання домоволодіння АДРЕСА_3 складала 999кв.м. Встановити площу іншої частини (неприватизованої) не можливо, оскільки відсутня геодезична зйомка. З техпаспорту 2012р. площа підраховувалася за допомогою комп'ютерної програми и складає 1860кв.м, друга неприватизована частина складає 861кв.м. Дослідження спірної межі між ділянками НОМЕР_5 та НОМЕР_6 показало, що первісний державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3 на домоволодіння АДРЕСА_3 площею 0,0999га, виданий у 1998р., по межі А-Г графічно оформлений невірно і підлягає усуненню помилок. Тому наступні державні акти є невірними. Межа має неправильну, незручну в експлуатації конфігурацію. Проте площа земельної ділянки НОМЕР_5 залишається незмінною 1000кв.м. Невірне оформлення меж земельної ділянки державного акту на право власності на домоволодіння НОМЕР_6, виготовленого 1998р. призвело к обов'язковій переробці технічних паспортів на теперішній час, як для домоволодіння НОМЕР_5 так і для домоволодіння НОМЕР_6. Необхідно відновлювати межі між домоволодіннями НОМЕР_5 та НОМЕР_6, межа зайшла на побудови. При отриманні земельних ділянок і подальшому їх використанні до 1998р. власники домоволодінь НОМЕР_5 та НОМЕР_6 діяли виключно з вимогами державних норм. У результаті використання земельною ділянкою АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську після 1998р. виникло порушення межі між домоволодіннями НОМЕР_5 та НОМЕР_6. При виготовленні державного акту на домоволодіння НОМЕР_6 були порушені вимоги державних норм. У результаті приватизації земельної ділянки НОМЕР_6 виникло його значне накладення і на будівлі, розміщені на території домоволодіння НОМЕР_5, побудовані згідно з державними будівельними нормами і своєчасно прийнятими в експлуатацію. На момент огляду експертом ніяких ознак огорожі на межі домоволодінь НОМЕР_5 та АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську не виявлено. Якщо під огорожею мається на увазі побудова після 25.04.2012р. підпорна стінка, то вона побудована на території домоволодіння НОМЕР_5 з порушенням державних норм.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено, що він має право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та це його право порушено відповідачами.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 110314/1 від 02.06.2014 року, як на достатній та належний доказ. Вказаний висновок встановив обставини та факт порушення норм земельного та містобудівного законодавства, прав власності на домоволодіння та права користування земельною ділянкою позивача.

Проте, вказаний висновок експертизи встановив, що «Загальна площа відчуженої земельної ділянки НОМЕР_5 на користь ділянки НОМЕР_6 склала 236,7кв.м. Площа приватизованої земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 на момент придбання домоволодіння АДРЕСА_3 складала 999кв.м. Встановити площу іншої частини (неприватизованої) не можливо, оскільки відсутня геодезична зйомка.». Повторно судову експертизу не було призначено, а експертом не заявлялось клопотань про витребування документів, необхідних для об'єктивного, повноцінного дослідження матеріалів справи. Зазначені обставини ставлять під сумнів обґрунтованість та правильність висновку судової експертизи, а тому експертиза не може бути підставою для скасування вірного рішення суду.

Крім того, апелянтом будо обрано невірний спосіб захисту прав. ОСОБА_3 набула права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди. Однак питання про оскарження даної угоди позивачем не було заявлено.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності (користування) земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не зареєстровано. Рішення щодо надання у користування земельної ділянки АДРЕСА_2 також не надано, відсутні акт відведення земельної ділянки, довідка про землекористування, встановлення межових знаків та землевпорядний план земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що є неузгодженість між користувачами суміжних земельних ділянок стосовно меж земельної ділянки.

Для того, щоб апелянт мав право пред'явити вимогу про визнання рішення органів місцевого самоврядування недійсним (незаконним), внаслідок порушення, на його думку, прав на земельну ділянку, останній повинен мати необхідний обсяг прав та обов'язків щодо володіння та користування нею.

В силу ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч зазначеному, апелянт не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції документи, що підтверджують його право користування земельною ділянкою. Крім того, безпідставними є посилання апелянта на рішення Придніпровської міської ради від 27.02.1975 № 102, при цьому не надавши дане рішення.

Крім того, рішення № 102 Виконкому Придніпровської міської ради депутатів трудящих від 27.02.1975 р. «Про дозвіл будівництва індивідуального будинку замість старого по АДРЕСА_4 гр. ОСОБА_10» не підтверджує обставини стосовно того, що ОСОБА_8 виділено земельну ділянку для забудови. Зі змісту рішення не вбачається на праві користування чи праві власності земельної ділянки надано дозвіл для забудови, та не міститься інформації про площу земельної ділянки, яку надано даній особі, межі земельної ділянки та координати земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем рішення про дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці та архітектурний план, на якому схематично зображено розташування житлового будинку на земельній ділянці, не є відповідно рішенням про відведення земельної ділянки та планом земельної ділянки, складеним землевпорядною організацією.

Більш того, апелянт не може підтвердити своє право власності чи право користування на земельну ділянку по АДРЕСА_2 у зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку чи договір оренди у нього відсутні.

Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на те, що відповідачі порушили права ОСОБА_2 на володіння, користування чи розпорядження його земельною ділянкою, оскільки останній не має та не має таких прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова