Справа № 445/2327/14 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/5796/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю: представника ВДВС - Матвеюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 2 липня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії начальника ВДВС Золочівського РУЮ Куйбіди Романа Ігоровича,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено в задоволенні скарги.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при складанні постанови про накладення арешту порушений порядок накладення арешту встановлений законом. Посилається, на те, що державним виконавцем не було враховано, що спірний автомобіль придбаний під час перебування боржника в шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Вважає, що у державного виконавця не було підстав описувати та арештовувати спільне майно подружжя без звернення до суду для визначення частки боржника у спільному майні. Наголошує на тому, що заява його довірителя з вимогою винести постанову про зняття арешту з майна була проігнорована, жодної постанови в тому числі про відмову у задоволенні заяви прийнято не було. Просить ухвалу суду скасувати та та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ВДВС Золочівського РУЮ - Матвеюк О.П. про заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Матеріалами справи встановлені наступні обставини.

На виконанні ВДВС Золочівського РУЮ перебуває виконавчий лист, виданий Золочівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 222813,98 грн. та 1919,50 судових витрат. (а.с.18)

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника (а.с.20,21)

Згідно з повідомленням Центру надання послуг, пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Золочівського та Перемишлянського районів ГУМВСУ у Львівській області за боржником ОСОБА_3 зареєстровано такі транспортні засоби: автомобіль легковий ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_1. (а.с.24)

7 квітня 2015 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, зокрема автомобіля НОМЕР_1 та передано на зберігання боржнику.(а.с.4-5)

Ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.5 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання апелянта на порушення норм матеріального та процесуального права колегією суддів не приймається до уваги з наступним.

Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Однак боржником не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що автомобіль, на який було накладено арешт, порушує його права, як сторони виконавчого провадження, а з інформації, наданої ГУМВСУ у Львівській області вбачається, що спірний автомобіль на праві власності належить лише боржнику.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 2 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.