Справа № 305/506/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Рахівської міської ради, Управління Держземагенства у Рахівському районі Закарпатської області про визнання недійсними рішення міської ради та державного акту, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Рахівського районного суду із позовом до ОСОБА_4, Рахівської міської ради, Управління Держземагенства у Рахівському районі Закарпатської області про визнання недійсними рішення міської ради та державного акту.

В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_2.

Власником сусіднього будинку за адресою АДРЕСА_1 є відповідач по справі - ОСОБА_4

В зв'язку з відсутністю доступу до його будинку він звернувся до суду щодо встановлення сервітуту і рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2012 року встановлено йому безстроковий, безоплатний сервітут площею 149,6 кв.м. на земельну ділянку в АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_4 відповідно до конфігурації визначеною додатком 1 до висновку будівельно-технічної експертизи.

Після вирішення цього спору він вирішив приватизувати свою земельну ділянку, однак йому було відмовлено через те, що частина земельної ділянки зареєстрована за іншим громадянином.

За його заявою інспекцією сільського господарства здійснено перевірку за результатами якої встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 видано державний акт на частину його земельної ділянки площею 0,0144 га.

Вважає, що дії Рахівської міської ради стосовно прийняття рішення в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту із землеустрою на вказану земельну ділянку площею 0,0144 га та самим державним актом, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №212 351 011 001 763 від 03.05.2012 року, порушуються його права на приватизацію земельної ділянки на яку він має право згідно ст. 120 ЗК України.

Зважаючи на викладене просив суд визнати рішення Рахівської міської ради в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0144 га, для ведення особистого селянського господарства та виданий ОСОБА_4, державний акт, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №212 351 011 001 763 від 03.05.2012 року - недійсними.

Рішенням Рахівського районного суду від 11.06.2015 року у задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не відповідає дійсності твердження суду про відсутність його клопотання про витребування доказів. Ним документально підтверджено, що позивач має право на земельну ділянку розміром 593 кв.м. і на частину даної ділянки накладається спірна земельна ділянка ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому виходячи з принципів цивільного судочинства, рішенням суду не можуть вирішуватися питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до справи у встановленому законодавством порядку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2009 року (а.с.9, 10).

Власником сусіднього будинку за адресою АДРЕСА_1 є відповідач по справі - ОСОБА_4

07.06.2013 року ДІ сільського господарства в Закарпатській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства у якому вказано, що ОСОБА_4 виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0144 га, для ведення особистого селянського господарства, яку використовує ОСОБА_2 Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №212 351 011 001 763 від 03.05.2012 року (а.с.22, 23).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржуючи рішення органу місцевого самоврядування та державний акт не додав вказаних документів як доказів по справі та в ході розгляду справи не заявляв клопотання про витребування таких доказів в порядку ст. 137 ЦПК України.

Однак з даним висновком суду першої інстанції стосовно підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Зокрема, в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_2 заявлено клопотання про витребування оскаржуваних ним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту.

Всупереч приписів ст.ст. 135, 137 ЦПК України суд першої інстанції не розглянув дане клопотання. Більше того в своєму рішенні абсолютно безпідставно послався на відсутність такого клопотання позивача, і це вказано як одна із підстав для відмови в задоволенні позову.

Вказане свідчить про порушення судом норм процесуального права.

В процесу розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорювана ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0144 га сформована та їй присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно відповіді управління Держземагенства у Рахівському районі вказана земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.134).

Тобто оспорювана земельна ділянка знаходиться у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а відтак такі обов'язково мали бути залучені у якості відповідачів по справі. Задоволення пред'явленого наразі ОСОБА_2 позову без залучення обидвох співвласників до справи у якості відповідачів є неможливим, оскільки в протилежному випадку буде вирішено питання про права особи не залученою до участі у справі.

По даній справі ОСОБА_2 не зазначена у якості відповідача ОСОБА_5 і така не залучалася до справи в порядку ст. 33 ЦПК України. При цьому колегія суддів зазначає, що дана обставина виникла в першу чергу з вини суду першої інстанції, який проігнорував клопотання позивача про витребування доказів.

Разом з тим, зважаючи на відсутність у апеляційного суду повноважень для скасування судового рішення з направленням на справи на новий судовий розгляд та повноважень щодо залучення співввідпвідача на стадії апеляційного провадження, виходячи з приписів ст. 307 ЦПК України, в даному конкретному випадку апеляційний суд повноважний виключно змінити рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову, а саме відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 через незалучення обов'язкового відповідача по такій справі. При цьому дане рішення не перешкоджає ОСОБА_6 пред'явити новий позов правильно визначивши суб'єктний склад сторін.

Зважаючи не викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Змінити рішення Рахівського районного суду від 11 червня 2015 року щодо його мотивувальної частини, а саме правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді