Справа № 445/739/15 Головуючий у 1 інстанції: Постичаг Б.А.
Провадження № 22-ц/783/5108/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.

з участю апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, уродженця м. Золочева Львівської області, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вирішено стягувати з нього аліменти на кожну дитину в розмірі по 400 грн. 00 коп. щомісячно. Стягнення аліментів в цьому розмірі розпочати із часу вступу рішення в законну силу та проводити до часу досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року оскаржила відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 березня 2012 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей по 600 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину. Позивач ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого виникла заборгованість. Через те, що позивач не сплачував аліменти, апелянт змушена була кошти позичати у знайомих, просити допомоги у батьків, оскільки їй не вистачало грошей на утримання дітей. Подаючи позовну заяву про зменшення розміру аліментів, однією з причин позивач вказує заборгованість по аліментах, хоча така виникла через те, що він умисно ухилявся від їх сплати та сплачувати почав такі тільки тоді, коли апелянту стало відоме його місце праці і вона повідомила про цей факт виконавчу службу. Однак, суд розцінив це як поважну причину для зменшення розміру аліментів. Крім того, мотивуючи своє рішення, суд також визнав поважною причину те, що позивач ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Золочівському центрі зайнятості та отримує по 2712 грн. 00 коп. допомоги по безробіттю. Але при цьому судом не враховано, що дану допомогу позивач отримує щомісячно. Вважає, що батько і мати наділені рівними правами та обов»язками по утриманню дітей, тому в суду не було підстав для зменшення розміру аліментів.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення такої, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст.7 СК України), а також зобов»язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

За приписами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановлено, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 березня 2012 року вирішено стягувати аліменти з позивача ОСОБА_3 на утримання синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 600 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину в користь відповідачки.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 надав суду підтвердження про те, що він знаходиться на обліку в Золочівському центрі зайнятості як безробітний та в травні 2015 року йому було нараховано 2712,19 грн. допомоги по безробіттю, з них 1898,54 грн. стягнуто на аліменти. Даними обставинами безспірно підтверджено, що матеріальне становище позивача змінилось в сторону погіршення і це дає йому право вимагати зменшення розміру аліментів. Так як обов`язки по утриманні дітей батьки мають рівні, як мати так і батько, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір аліментів, що стягуються з позивача слід зменшити до 400 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ, ч.7 ст. 8 СК України, передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками , може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Тобто, закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин подавши відповідні докази.

За змістом вказаних вище норм, зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід.

У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, докази, на які покликається позивач ОСОБА_3 як на підставу для зменшення розміру аліментів, зокрема наявність заборгованості, яка утворилась з вини позивача по сплаті тих же аліментів і стягується з нього в даний час, не дають підстав для задоволення позову про зменшення розміру аліментів.

Будь-які інші докази зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров'я платника в результаті чого у нього погіршився матеріальний стан, в матеріалах справи відсутні і суду апеляційної інстанції не надані.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності,колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, а відтак і неправильному застосуванні норм матеріального права, що є безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. А відтак, колегія судді приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_3 слід стягнути в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви до суду та в користь ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 23 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) судового збору за подання позовної заяви до суду та в користь ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одну гривню вісімдесят копійок) за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.