У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину квартири, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_7, з яким вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1994 року і проживали до дня смерті АДРЕСА_1. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина. Крім неї, спадкоємцем першої черги був син спадкодавця ОСОБА_8 Оформити спадщину вона не мала можливості з тих підстав, що ОСОБА_8 чинив на неї психологічний тиск та погрожував фізичною розправою. Першою Кам'янець-Подільською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_7 його сину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер і в неї з'явилась можливість отримати свою частку спадщини після чоловіка. Державним нотаріусом Першої Кам'янець-Подільської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні спадщини. Вважає, що строк, визначений ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини та ст. 1270 ЦК України вона не пропустила, оскільки проживала зі спадкодавцем за одною адресою, поховала його та зберігала свідоцтво про право власності на квартиру, ощадну книжку та особисті речі ОСОБА_7 Заяву про відмову від прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавала. Посилаючись на наведене, просила встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 лютого 2002 року, видане Першою Кам'янець-Подільською державною нотаріальною конторою Хмельницької області на ім'я ОСОБА_8, недійсним, визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Встановлено факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_7 Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 лютого 2002 року, видане Першою Кам'янець-Подільською державною нотаріальною конторою Хмельницької області ОСОБА_8 в частині визнання за ним права на ј частину квартири АДРЕСА_2, недійсним. Визнано право власності ОСОБА_4 на ј частину квартири АДРЕСА_2. Решта ѕ квартири залишено за ОСОБА_8 Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустила строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. ст. 75, 80 ЦК України (в редакції 1963 року).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) і чинне законодавство не встановлює строк, протягом якого спадкоємець має одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, що дозволяє позивачу оформити право на спадщину у будь-який термін.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко