АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А.І., Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 1,39 га, яка розташована на території Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та призначена для ведення селянського господарства.

Навесні 2014 року, під час відновлення в натурі меж земельних ділянок, виявилося, що відповідач використовує частину її земельної ділянки, на якій заклав багаторічні насадження.

На вимогу звільнити належну їй земельну ділянку відповідач не реагує.

Просила усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками площею 0,27 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,28 га, кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані на території Білоусівської сільської ради, призначені для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов'язання відповідача за його рахунок вирізати та викорчувати закладені ним багаторічні насадження фруктових дерев на даних ділянках.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельними ділянками площею 0,1725 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,1501 га, кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані на території Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та призначені для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано ОСОБА_2 за його рахунок вирізати та викорчувати закладені ним багаторічні насадження фруктових дерев на вказаних земельних ділянках, що належать ОСОБА_4 на праві власності.

Вирішено питання щодо витрат зі сплати судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У справі встановлено, що позивачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 7 грудня 2008 року належить земельна ділянка площею 1, 39 га, яка розташована на території Білоусівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.6).

Указана земельна ділянка складається з шести окремих земельних ділянок, кожній із яких присвоєно окремий кадастровий номер, у тому числі земельних ділянок площею 0,27 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,28 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог у відповідній частині.

Зокрема, суд першої інстанції визнав доведеним, що відповідачем ОСОБА_2 на частині земельної ділянки позивачки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1725 га та на частині земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1501 га закладено багаторічні насадження фруктових дерев, чим позивачці чиняться перешкоди у користуванні указаними земельними ділянками.

Такий висновок суду є правильним та ґрунтується на наявних у справі доказах.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем доведено зайняття відповідачем земельної ділянки ОСОБА_4 відповідної площі.

Так, розміри та фактичне розташування посаджених відповідачем фруктових дерев на земельних ділянках позивачки стверджується схематичним планом земельних ділянок, складеного інженером-землевпорядником Сокирянського виробничого відділу Чернівецької регіональної філії ДП «Центр Державного Земельного Кадастру» (а.с.128).

Це ж стверджено при огляді земельних ділянок судом першої інстанції з виїздом на місце.

Відповідно доводи апелянта про те, що він не займав земельних ділянок, належних позивачці та не закладав на них фруктові дерева є необґрунтованими та недоведеними.

Апелянт посилається на неповноту змісту протоколу комісії з розгляду земельних спорів від 04 червня 2014 року (а.с.7).

Проте цей протокол є лише одним з доказів у справі, а спір по суті між сторонами вирішено судом, а не комісією.

Апелянт посилається на відмову суду першої інстанції у витребуванні з відділу Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області первісної землевпорядної документації, на підставі якої на місцевості були визначені і закріплені у 2002 році межі земельних ділянок (паїв) під ріллею.

Однак предметом спору у даній справі є усунення перешкод у користуванні позивачкою земельною ділянкою, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 7 грудня 2008 року у відповідних межах, а не земельною ділянкою іншого призначення у межах 2002 року.

Апелянт стверджує, що судом не досліджено розміри його земельних ділянок, не зазначено чи відбулося зміщення земельних ділянок позивачки у який бік та яким чином, зазначає, що земельні ділянки на які претендує позивачка фактично є його земельними ділянками.

Проте предметом спору у справі не є земельна ділянка відповідача та її можливе зміщення, а земельна ділянка позивачки у відповідних межах, які неправомірно використовує позивач для вирощування фруктових дерев.

Позивач не скористався правом на проведення судової земельно-технічної експертизи, відмовився оплачувати витрати з проведення експертизи, розпорядившись у такий спосіб своїми правами щодо доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Належність спірної ділянки позивачці стверджується змістом державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 7 грудня 2008 року, який відповідачем не оспорено. Тому доводи апелянта про помилковість визначення при видачі державного акта поворотних точок на місцевості є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Апелянт посилається на порушення його права власності на закладені на спірній земельній ділянці фруктові дерева та права на користування його земельною ділянкою.

Проте предметом спору є фруктові дерева, закладені не на земельній ділянці відповідача, а на земельній ділянці позивачки.

Тому рішення суду про видалення цих фруктових дерев не порушує право власності відповідача як на дерева так і на його земельну ділянка, яка не є предметом спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А.І. Владичан

В.В. Чупікова