Справа № 515/1634/15-ц
Провадження № 2-о/515/2156/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці - адвоката Дімітренка В.Є.

заінтересованої особи представника Білоліської

сільської ради Татарбунарського району

Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не менше як п'ять років,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області померла ОСОБА_3, з якою заявниця проживала однією сім'єю не менше п'яти років та вели спільне господарство на час відкриття спадщини. За життя, спадкодавець не вчиняла заповіт на ім'я заявниці. Спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_4, але він на спадщину не претендує, і заперечень щодо прийняття спадщини спадкоємцями за законом не має.

Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 6,01 га, розташована на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.06.2004 року на ім'я ОСОБА_3, яку заявниця має намір успадкувати за четвертою чергою за законом.

При зверненні до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., заявниці було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю доказів сумісного проживання зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, заявниця вважає, що згідно ч.3.ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину у зв'язку з тим, що на день відкриття спадщини, вона постійно проживала з спадкодавцем за своєю адресою в АДРЕСА_1, оскільки є інвалідом І групи і не може себе обходити через сліпоту, тому спадкодавець ОСОБА_3 з 2008 року переїхала проживати до ОСОБА_1 та допомагати їй. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час поїздки до себе додому в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, вона раптово померла , про що свідчить свідоцтво про її смерть.

Посилаючись на ряд документів та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою.

В судове засідання представник заявниці надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, підтримуючи вимоги заяви в повному обсязі.

Представник Білоліської сільської ради Татарбунарського району в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду довідки (а.с.17), вбачається, що заінтересована особа не заперечує проти вимог заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із повторної копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.08.2015 року (а.с.3), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області.

Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.4) підтверджується, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,01 га, розташованої на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний правовстановлюючий документ датований 17 червня 2004 року.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання заявниці ОСОБА_1, завіреного секретарем Татарбунарської міської ради Глущенко А.П., який зроблений на основі показань свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.6), ОСОБА_3 з початку 2008 року та по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією сім'єю із заявницею та вели спільне господарство.

Копією заповіту від 02.09.2003 року (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_4 є спадкоємцем по заповіту на земельну частку /пай/ згідно сертифікату серії НОМЕР_3, виданого 12.11.1996 року Татарбунарською райдержадміністрацією, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3.

Вказаний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі 27.03.2009 року за номером 349, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8).

Листом нотаріуса (а.с.9) підтверджується, що нотаріальною конторою відмовлено заявниці у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що остання не надала достовірних відомостей про те, що вона мешкала разом з спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років на день відкриття спадщини.

Із копії нотаріально завіреної заяви, яка зареєстрована в реєстрі за №1366 від 15.09.2015 року (а.с.18) вбачається, що ОСОБА_4, 1961 року народження спадщину в установлені законом строки не прийняв, за наданням додаткового строку для прийняття спадщини до суду звертатись не буде і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане спадкоємцям за законом - не має.

У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки заявниця ОСОБА_1 дійсно, постійно проживала однією сім'єю з спадкодавцем ОСОБА_3, не менше п'яти років, а саме з 2008 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, по АДРЕСА_1, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.6). Однак, прийняти спадщину за законом в установленому законом порядку вона позбавлена можливості через відмову нотаріуса (а.с.9), якому необхідно надати докази сумісного проживання, або встановити вказаний юридичний факт в судовому порядку, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважатиметься фактичним прийняттям спадщини останньою.

Тому, суд вважає можливим встановити юридичний факт постійного сумісного проживання не менше як п'ять років заявниці ОСОБА_1, як спадкоємця четвертої черги по закону, з спадкодавцем ОСОБА_3, до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.1268 ЦК України, ст.ст.58-60, 213, 215, 256-257 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 з викликом заінтересованої особи - Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини не менше як п'ять років - задовольнити.

Встановити факт постійного сумісного проживання однією сім'єю заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 /паспорт серії НОМЕР_4 виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 23.10.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_5/, як спадкоємця четвертої черги по закону, з спадкодавцем ОСОБА_3 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк