Справа № 369/1317/15 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/3830/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 49 23.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановила:

у лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої позовні вимог ОСОБА_2 обґрунтовує наступними обставинами.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2000 року з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь позивача по утриманню сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 06.02.1998 року до настання його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заборгованість по аліментах відповідно до виконавчого листа №2-232, Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2000 року, про стягнення аліментів із ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виданої Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, згідно довідки-розрахунку №2269 від 22.12.2014 року складає 8503,20 грн.

15 березня 2006 року державним виконавцем державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі Київської області ДВС Міністерства юстиції України накладено арешт майна боржника, що належить ОСОБА_3 та заборонено здійснювати його відчуження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.12.2013 р. підтверджено заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів і нарахована пеня станом на 31.12.2013 р.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 р. підтверджено заборгованість ОСОБА_3 по аліментам і нарахована пеня станом на 30.06.2014 р.

Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач остаточно просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь пеню в сумі 10 371,36 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначила, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захистсвого цивільногоправа у разі йогопорушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 лютого 2000 року з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь позивача по утриманню сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 06.02.1998 року до настання його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки-розрахунку, виданої Відділом державної виконавчої служби Києво - Святошинського РУЮ Київської області від 16.03.2015 року державним виконавцем розраховано борг зі сплати аліментів із 01.02.1998 р. по 05.08.2009 р., який складав 23 537, 09 грн. Відповідачем сплачено борг згідно квитанції в сумі 23 737, 00 грн. В зв»язку з чим борг зі сплати аліментів станом на 05.08.2009 р. - відсутній. Сума переплати складає 199, 91 грн.

23.03.2015 р. Відділом державної виконавчої служби Києво - Святошинського РУЮ Київської області ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того ст.196 СК України встановлена відповідальність за прострочення сплати аліментів, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У відповідності ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні.

Згідно з ст.ст. 194-195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується за рішенням суду.

Кошти, які сплачувались відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2, в якості аліментів, були враховані державним виконавцем при підготуванні довідки-розрахунку №943/6 від 16.03.2015 р., а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для нарахування суми пені, в зв»язку з відсутністю суми боргу.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді