Справа № 2-2627/10
У Х В А Л А

05 листопада 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Федорович І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до житлово-будівельного кооперативу № 89, третіх осіб - обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно,

установив:

У серпні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до житлово-будівельного кооперативу № 89, третіх осіб

- обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання квартири АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_3, який помер 11 січня

2001 року у м.Львові, визнання за ними права власності в рівних частках на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за ОСОБА_3, який помер 11 січня 2001 року у м.Львові.

В позовній заяві зазначили про те, що квартира АДРЕСА_2 згідно даних ЛІСП «Тополя-406» належить Львівському ЖБК №89 та складається з 2-х житлових кімнат площею 29,1 кв.м., кухні площею 6 кв.м., з комунальними вигодами. Загальна площа квартири становить 43,4 кв.м.

В цій квартирі зареєстровані та проживають вони, позивачі по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2

Членом ЖБК №89 була їхня мати - ОСОБА_4, яка померла 11 лютого 1984 року.

Згідно довідки ЛКП «Тополя-406» члени їхньої сім»ї були вселені в квартиру за ордером №7190 від 16 листопада 1993 року, який був виданий виконкомом Львівської міської ради.

Згідно довідки, виданої ЖБК №89, членом ЖБК є ОСОБА_4 (мати). Пайовий внесок за вказану квартиру повністю був сплачений в жовтні 1988 року в сумі 4 691 крб. 94 коп. Дата державної реєстрації ЖБК - 2 жовтня 1973 року.

Після смерті 11 лютого 1984 року матері, члена ЖБК-89, до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Заповіту мати не складала. Спадкоємцями за законом у відповідності до ст. 529 ЦК України 1961 року були позивачі - на той час неповнолітні діти та чойовік померлої, їх батько - ОСОБА_3.

Батько, як спадкоємець 1-ої черги вступив фактично в управління та володіння спадковим майном - користувався квартирою, продовжував сплачувати пайові внески, внески на утримання будинку, оплачував за комунальні послуги, займався ремонтом цієї квартири. Тобто, у відповідності до ст. 549 ЦК України 1961 року, вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4.

Отже, батько, який повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, у відповідності до Закону України «Про власність», який діяв до 2007 року став власником зазначеної квартири, хоч не зареєструвався як власник в БТІ.

Батько помер 11 січня 2001 року в м. Львові. До дня смерті проживав з ними,: позивачами по справі у вищезазначеній квартирі.

Заповіту батько не залишив.

Спадкоємцями першої черги є вони, позивачі по справі.

Вони також фактично прийняли спадщину, що залишилась після батька, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном проживали та досі проживають в квартирі, зареєстровані в ній, оплачують в ЖБК внески на утримання будинку та за всі комунальні послуги. Тобто, у відповідності до ст. 549 ЦК України 1961 року вважаються такими, що прийняли спадщину, що і відкрилась після смерті батька. Інших спадкоємців 1-ої черги немає. До Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини вони не звертались. З огляду на такі факти просять позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовну заяву підтримали, зіславшись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача ЖБК №89 та представники третіх осіб: обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи і повідомлялися належним чином в установленому порядку. Суд вважає за і можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки в ній наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивачів, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 - мати позивачів, була членом ЖБК № 89. Вона померла 11 лютого 1984 року (а.с.10). За життя вона сплатила пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_3, який зданий в експлуатацію у 1973 році (а.с.9). За життя ОСОБА_4 не встигла скласти заповіту.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги були: ОСОБА_3,

- чоловік спадкодавця, та її діти - позивачі по справі.

Батько ОСОБА_3, як спадкоємець 1-ої черги вступив фактично в управління та володіння спадковим майном - користувався квартирою, продовжував сплачувати пайові внески, внески на утримання будинку, оплачував за комунальні послуги, займався ремонтом цієї квартири. Тобто вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4.

ОСОБА_3 помер 11 січня 2001 року (а.с.11). Заповіту не залишив.

Після смерті ОСОБА_3, спадкоємцями 1-ої черги є позивачі, які фактично прийняли спадщину, що залишилась після смерті батька, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном - проживали та досі проживають у вказаній квартирі, зареєстровані в ній, оплачують в ЖБК внески на утримання будинку та за всі комунальні послуги. Тобто вважаються такими, що прийняли спадщину, що відкрилась після смерті батька. Інших спадкоємців 1-ої черги немає. До Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини вони не звертались.

Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_2 постійно, аж до відкриття спадщини, проживала разом з ОСОБА_4, ОСОБА_3 у м. Львові по вул. Хвильового, 29/76, а відтак в силу статі ст. 1268 ч. З ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Даний факт стверджується довідкою ЛКП "Тополя-406" за №1622 від 30.12.2009 року.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина - квартира АДРЕСА_4, яка втримана спадкодавцем в порядку спадкування у визначеному законом порядку, проте не було оформлено документ - державний акт, який би посвідчував право власності на неї, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 являються позивачі по справі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225 ЦПК України, ст. ст. 16, 1218, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 спадковим майном після смерті ОСОБА_3, який помер 11 січня 2001 року у м.Львові.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3,

який помер 11 січня 2001 року на квартиру АДРЕСА_6 в і м.Львові в рівних частках.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_6