У х в а л а

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Попович О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Яковлевої Олени Юріївни - на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалось на те, що 26 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» (згідно з договором про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року), та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 95 000 дол. США на строк до 2028 року, а ОСОБА_3 зобов'язався у строк до 25 травня 2028 року на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 12,7 % річних.

У той же день з метою забезпечення виконання названого договору між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язалася відповідати перед ПАТ «ДельтаБанк» за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за основним договором.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 02 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 1 165 627 грн 46 коп., з яких: 749 833 грн 80 коп. - заборгованість за кредитом; 380 938 грн 23 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом. ПАТ «Дельта Банк» на підставі ст. ст. 526, 530, 536, 1049, 1050 ЦК України просило солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 165 627 грн 46 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» порушує питання про скасування судових рішень та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПАТ «Дельта Банк» пропустило строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, передбачений ст. 256 ЦК України. Крім того, суд застосував до спірних правовідносин положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 26 травня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» (згідно з договором про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року), та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 95 000 дол. США зі сплатою 12,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом строком до 25 травня 2028 року на придбання нерухомості.

У той же день з метою забезпечення виконання названого договору між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язалася відповідати перед ПАТ «Дельта Банк» за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за основним договором.

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість, яку він не погасив.

Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов᾽язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов᾽язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що термін погашення кредиту - до 25 травня 2028 року, а позов подано до суду у листопаді 2013 року.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця частинами в розмірі 395,83 дол. США шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника (його поручителів) на позичковий рахунок або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суми заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 № 6-116цс13 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, на вищевказане уваги не звернули, не визначились з характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню, не з'ясували обставин, пов'язаних з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та не здійснили оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, та дійшли передчасного висновку про застосування строку позовної давності, оскільки строк дії договору не закінчився, а тому сума заборгованості за кредитним договором повинна розраховуватись відповідно до періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернули та не врахували їх при вирішенні спору по суті.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

І.К. Парінова

О.В. Попович

С.П. Штелик