АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9369/15 Справа № 201/8516/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Башмаков Є. А. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи: орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради) про визначення місця проживання дитини з батьком; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (треті особи: орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради) про витребування дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з січня 2006 року по червень 2010 року проживав без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4. Зазначав, що після припинення спільного проживання з відповідачем переїхав проживати до своєї квартири. Посилався на те, що він забезпечує доньку усім необхідним, не перебуває на обліку лікарів - психіатра та нарколога, має постійне місце роботи, дохід, а відповідач не має можливості надати дитині необхідне забезпечення та виховання, зважаючи на те, що він та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним (а.с.3-4, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 позов ОСОБА_2 задоволено частково, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 наступним чином: перший та третій тиждень на місяць - з батьком, другий та четвертий тиждень - з матір'ю (а.с.187-188, т.1).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 скасовано та визначено місце проживання дитини з батьком (а.с.252-254, т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.28-30, т.2).

У ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_3 пред'явлено зустрічний позов до ОСОБА_2 про витребування малолітньої доньки ОСОБА_4 та повернення її для постійного проживання з матір'ю. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що після припинення сімейних відносин між сторонами в червні 2010 року дитина проживала з ОСОБА_3, але навесні 2013 року ОСОБА_2 не повернув доньку після чергового спілкування з нею та змінив її місце проживання, у зв'язку з чим вона просила витребувати малолітню доньку ОСОБА_4 у ОСОБА_2 та повернути її до постійного проживання за визначеною при припиненні сімейних відносин адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50-55, т.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено (а.с.173-177, т.2).

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.182-188, т.2).

Також з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_3, яка ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про витребування дитини та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.190-192, т.2).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з січня 2006 року по червень 2010 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу АДРЕСА_2.

Від фактичних сімейних відносин сторони мають дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, дитина проживає разом з батьком.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 28.07.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на обліку в лікаря-нарколога та лікаря -психіатра не перебувають, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем. З 01.02.2014 перебуває на спрощеній системі оподаткування, вид діяльності - надання послуг перукарнями та салонами краси. Умови проживання в обох батьків задовільні: є місце для сну, навчання, є дитячий одяг, іграшки, продукти харчування. Цим рішенням рекомендовано визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_3

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 20.07.2015 (а.с.138, т.2) ОСОБА_3 для проживання та виховання ОСОБА_4 матір'ю ОСОБА_3 створені належні умови.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не наведено переконливих, безспірних, належних і допустимих доказів того, що є виняткові обставини для розлучення дитини з матір'ю. При цьому навіть дещо кращі житлові умови батька та більший рівень його доходу самі по собі не дають виняткових підстав для розлучення дитини з матір'ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходи з того, що місце проживання дитини саме з матір'ю не визначено.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Як встановлено судом першої інстанції, після припинення фактичних шлюбних відносин у 2010 році дитина за згодою сторін проживала з ОСОБА_3 більше трьох років, позивач мав можливість вільного спілкування з дитиною, від батьківських обов'язків не ухилявся.

У 2013 році ОСОБА_2 після чергового спілкування з дитиною, не повернув її матері.

Згідно ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятий Генеральною Асамблею ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тому, з урахуванням висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 28.07.2015 року щодо проживання дитини з матір'ю, відсутні підстави як для розлучення дитини з матір'ю, так і для зміни її місця проживання, встановленого за домовленістю сторін та визначеного законом.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи щодо проживання дитини з матір'ю після припинення сімейних відносин та незаконного її відібрання батьком, відповідно до характеру виниклих правовідносин, дитини підлягає поверненню без додаткових умов.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування дитини задовольнити та витребувати у ОСОБА_2 малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернути її ОСОБА_3 для постійного проживання з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування дитини - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування дитини - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 малолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повернути її ОСОБА_3 для постійного проживання з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: