Справа №589/704/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидорчук О. М.
Номер провадження 22-ц/788/1615/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання -Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк »

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2015 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк » до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі банк) звернувся з вищезазначеним позовом, у якому після уточнення зазначив, що 25.01.2006 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNH4KP60550373, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 2662,40 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так як ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 16.01.2014 року у розмірі - 33782,10 грн., яка складає з заборгованості за кредитом в сумі 1840,0грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 9911,36грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі - 19945,88 грн., а також штрафу ( фіксована частини) - 500грн.; штрафу (процентна складова ) - 1584,86грн.

Рішенням суду від 09 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при ухваленні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджені та з'ясовані обставини справи.

В обґрунтування доводів скарги наводить неврахування судом першої інстанції умов кредитного договору за якими був збільшений строк позовної давності до 5 років. Окрім того, договір діяв до 25.01.2007р., але останнє погашення було здійснено 09.04.2010 року, отже саме з цієї дати починається перебіг позовної давності встановлений сторонами та спливає 09.04.2015р., а тому заява подана в межах строку позовної давності.

Представник банку в судове засідання не з'явився, просив розглянути скаргу за його відсутність, надав суду письмові пояснення з приводу вчинення сплати 1 грн. 09.04.2010р., яка була здійсненна через термінал самообслуговування, що знаходився в той час у м. Шостка Сумської області.

Відповідач до суду не з'явилася, але у своїх запереченнях на скаргу стверджує про повне погашення кредиту у визначений договором строк та про не вчинення неї сплати 1 грн. 09.04.2010р. Просила врахувати заявлене нею в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності через звернення до суду з позовом після спливу 7 років.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк » та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNH4KP60550373, строк дії якого по 21.01.2007р. За умовами зазначеного договору банком надано відповідачу кредитні грошові кошти в сумі 2662,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 7-16) на придбання мобільного телефону.

Оформлення договору відбулось в формі заяви, у якій зазначено про ознайомлення та згоду позичальника з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і ця заява разом з пропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. Позичальник підтвердила у заяві, що надана вся інформація достовірна і зобов'язується про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15- ти днів від моменту їх виникнення.

Згідно розрахунку представленого банком сальдо поточне погашено 21.01.2007р., але на цей час існувало прострочене сальдо по кредиту в сумі 1840,0грн. Крім того, виникло прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 9911,36 та заборгованість по пені в сумі 19945,88 грн. Загальна сума заборгованості 33782,10грн. Прострочена заборгованість виникла через порушення позичальником статорів внесення щомісячних платежів у період з квітня по травень та з червеня 2006 року.

Відповідач заперечила проти факту виникнення заборгованості, бо вважає, що в повному обсязі сплатила кредит та відсотки за користування цим кредитом. Надала суду три фіскальні чеки, які через неможливість їх прочитати не відображають сплачені суми.

Представлена банком виписка з рахунку вказує, що у період з 28.02.2006р. по 21.06.2006р. трьома місячними платежами в погашення боргу внесена сума 1057,20грн., а 09.04.2010р. внесено платіж в розмірі 1 грн., який як пояснив представник у своїх письмових поясненнях було здійснено через термінал самообслуговування, який знаходився в той час у м. Шостка Сумської області.

У заяві про перегляд заочного рішення просила суд застосувати строк позовної давності.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав не доведеності обставин наявності заборгованості відповідача з повернення тіла кредиту та відсотків, бо судом було задоволено клопотання відповідача про надання доказів, а саме, оригіналів документів про щомісячні платежі; оригіналу квитанції від 09.04.2010р.; оригінал або належним чином посвідчену копію умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка), (Стандарт), як документу, який підтверджує збільшення строку позовної давності; документи про надання відповідачу повідомлень про наявність заборгованості; документи про отримання відповідачем у січні 2008 року суми кредиту в розмірі 500 грн.

Висновки суду про недоведеність розміру заборгованості з підстав не представлення суду доказів, які були витребувані у банку на підставі ухвали Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 08.04.2015р. є передчасними, бо представлені банком докази, а саме, розрахунок заборгованості та виписка з рахунку свідчать про сплату відповідачем трьох щомісячних платежів з порушенням строків визначених договором. Так, згідно виписки з розрахунку сплата щомісячних платежів відбулась у 2006 році: в лютому на суму - 253, 60грн.; в березні - 253,60грн., червні - 550грн., 09.04.2010 - 1 грн., загальна сума 1058,20грн. Представлені відповідачем (а.с.84) три фіскальних чека, які не можливо прочитати, цих обставин не спростовують, бо розмір тільки отриманого кредиту становить 2662,40грн., який відповідачем не оспорюється.

При подачі позову банком були долучені умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) без зазначення дати затвердження цих умов, в той час, як заява про надання кредиту, яка була підписана відповідачем не визначає такі умови під назвою («Розстрочка») (Стандарт).

Підпунктом 5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам, затверджених наказом голови правління банку від 04.08.2005 №1417, які діяли на час підписання відповідачем заяви про надання кредиту, визначено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пеня, штраф), за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Ураховуючи наведене, колегія суддів визнає, що сам факт виникнення заборгованості на суму 33782,10 грн., яка складає з заборгованості за кредитом в сумі 1840,0грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 9911,36грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі - 19945,88 грн., а також штрафу ( фіксована частини) - 500грн.; штрафу (процентна складова ) - 1584,86грн. доведено банком.

Проте вимоги щодо стягнення суми заборгованості, які банком заявлені після спливу 7 років, не підлягають задоволенню з підстав задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною першої ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

За змістом частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про -застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правовими позиціями Верховного Суду України, викладених у постанові №6-240цс14 від11.02.2015р. та у постанові №6-16цс15 від 1.03.2015р. ухвалених в порядку перегляду цивільних справ згідно пункту 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для нарахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведений аналіз норм матеріального права, колегія суддів не може погодитися з доводами як позову, так і апеляційної скарги про домовленість між сторонами питання про збільшення позовної давності внаслідок підписання відповідачем тільки заяви, у якій є посилення про ознайомлення та згоду позичальника з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і ця заява разом з пропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір через те, що ці умови не є складовою частиною укладеного кредитного договору і відповідачем не підписані.

Оскільки апеляційний суд визнав відсутність домовленості про збільшення позовної давності, вирішуючи спір керується загальною позовною давністю визначену ст. 257 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовна давність переривалась вчиненням відповідачем 09.04.2010р., колегія судів їх відхиляє, бо ця обставина не доведена належним доказом, а саме копією первинного розрахункового документу за яким відбулась сплата 1грн.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, дана обставина не впливає на встановлені обставини щодо позовної давності.

Отже, позов подано до суду 17.02.2014р. після спливу позовної давності, питання про її поновлення банком в судовому засіданні не порушувалось, але про його застосування заявлено клопотання відповідачем в суді першої інстанції, що є підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія задовольняючи апеляційною скаргу в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у позові через необґрунтованість та незаконність висновків рішення про недоведеність обставин наявності заборгованості по кредитному договору, змінює рішення у мотивувальній частині про відмову у позову у зв'язку з спливав позовної давності. Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк » задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 червня 2015 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді