Номер провадження: 22-ц/785/5192/15
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Гончаренко В.М., Калараш А.А.

з участю секретаря Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року,

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 08.03.1998р. внаслідок пожежі згорів будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 попросив позивача допомогти йому відновити будинок. Вони домовились, що він збудує ОСОБА_3 маленький будинок для проживання, а ОСОБА_3 переоформить на нього будинок який згорів при пожежі. Позивач за власні кошти збудував для ОСОБА_3 маленький будинок для проживання, а для проживання своєї родини відновив будинок, в якому була пожежа, та з 2004 року проживає в ньому. На будівництво та ремонт позивач витратив 44 350 гривень на будівельні матеріали. Вартість будівельних та ремонтних робіт він оцінює в 20 000 грн.

Оскільки ОСОБА_3 відмовився переоформити на нього відновлений будинок, позивач просив за набувальною давністю визнати за ним право власності на ? частину будівель за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3 позов не визнав та звернувся до ОСОБА_2 з зустрічним позовом, посилався на те, що він дозволив ОСОБА_2 з його сім'єю тимчасово проживати у його будинку, оскільки свого житла у них не було. Будь - яких договорів найму, оренди щодо житлового будинку між ним та ОСОБА_2 не було. Вони в усній формі домовились про те, що в рахунок платні за проживання у його будинку ОСОБА_2 зробить косметичний ремонт у двох кімнатах будинку та буде слідкувати за будинком, в якому проживає зі своєю сім'єю. В вересні 2014 року ОСОБА_2 вигнав його з будинку на та перешкоджає йому проживати в будинку. ОСОБА_3 просив забов»язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком, виселити ОСОБА_2 з будинку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину будинку. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що ОСОБА_3 як власник будинку має право вимагати виселення ОСОБА_2 з будинку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником жилого будинку по АДРЕСА_1 Внаслідок пожежі, яка сталася 08.03.1998р., зазначений будинок був пошкоджений. ОСОБА_2 допоміг ОСОБА_3 в ремонті пошкодженого будинку, та зі згоди ОСОБА_3 з 2004 року проживає в будинку в якості «квартиранта».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що проживання ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_3 з 2004 року не є підставою для визнання за ним права власності на ? частину цього будинку за набувальною давністю на підставі ч.1 ст.344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виселення ОСОБА_2, оскільки відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, та на підставі ч.1 ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами була домовленість про переоформлення права власності на будинок за ОСОБА_2, оскільки це не підтверджується обставинами справи та письмовими доказами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що складання ОСОБА_3 заповіту від 18 лютого 2008 року на ім'я ОСОБА_2 підтверджує його намір переоформити право власності на будинок на ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко

А.А.Калараш