Провадження 2/0202/155/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

за участю секретаря : Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку та будівельні матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в жовтні 2013 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку та будівельні матеріали у порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог посилаючись на те, що її батько ОСОБА_5 помер 22 липня 1999 року і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки №481, яка розташована у СТ «Металург» розміром 0,1056 га. На земельній ділянці розташована будівля, яка збудована самочинно, та складається із будівельних матеріалів. Вона є спадкоємцем першої черги за законом та на час смерті батька вона фактично вступила в управління спадковим майном, а саме користувалася земельною ділянкою №481 у СТ « Металург», обробляла її, вирощувала овочі. Крім того, була зареєстрована з батьком на день його смерті разом з ним. На день смерті батька була жива його дружина, а її матір ОСОБА_6, яка померла 7 лютого 2011 року. Мати спадщину не оформляла, а земельна ділянка на 1997 рік, згідно діючого законодавства не була спільним майном подружжя. На той час був живий і брат ОСОБА_7, але він не звертався до нотаріальної контори з заявою по прийняття спадщини. На час смерті батька він мешкав у м. Луганськ, на садовій ділянці, не був присутнім. ОСОБА_7 помер 05 жовтня 2011 року та після смерті залишив заповіт на свою доньку ОСОБА_2. Просила суд: встановити факт прийняття спадщини нею після смерті батька ОСОБА_5, померлого 22 липня 1999 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку №481 розташовану у СТ «Металург» у м. Дніпропетровську у порядку спадкування за законом; визнати за нею право власності на будівельні матеріали з яких складається будівля на земельній ділянці №481 у СТ «Металург» у м. Дніпропетровську у порядку спадкування за законом.

26.05.2014 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку та будівельні матеріали. В обґрунтування своїх вимог посилаючись на те, що 22.07.1999 року помер її дід, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку №481 у СТ «Металург». На день смерті її дід, ОСОБА_5 та її бабуся ОСОБА_6, проживали разом в збудованому будинку, який розташований на земельній ділянці в СТ «Металург». Після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишилася проживати на зазначеній земельній ділянці, була членом товариства, обробляла її, здійснювала сплату членських внесків в СТ «Металург» та несла інші витрати повязані з утриманням, експлуатацією земельної ділянки та будівлі .

Оскільки ОСОБА_6 фактично проживала в будинку на зазначеній земельній ділянці на момент смерті ОСОБА_5 та після цього, використовувала її, обробляла здійснювала витрати на її утримання, то вона є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину ОСОБА_5

Її тітка, ОСОБА_4, являючись донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будь-яким чином зазначену ділянку не утримувала, нею не користувалася та будь-яких пов'язаних витрат не несла. Протягом всього часу вона проживала за адресою своєї реєстрації із своїм чоловіком та сином, що підтверджується ОСОБА_4 в своєму позові та довідці із КП «ЖЕП №23».

Її батько, ОСОБА_7, постійно підтримував зв'язок із ОСОБА_6, знаходився нею у добрих стосунках, на момент смерті ОСОБА_6 склала на нього заповіт 28.07.2010, яким заповіла все належне їй майно батьку, ОСОБА_7 тому числі й належну їй зазначену земельну ділянку із будівлею.

07 лютого 2011 року ОСОБА_6 померла в м. Дніпропетровську. В липні 2011 року її батько, ОСОБА_7, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Проте у звязку з несподіваною смертю 05.10.2011 року не встиг оформити свідоцтво про право на спадщину.

Перед смертю батько склав заповіт, за яким заповідав все належне йому майно своїй доньці. Оскільки її батько, ОСОБА_7 прийняв всю спадщину після смерті ОСОБА_6 до складу його спадщини увійшло право власності на зазначену земельну ділянку. Тому прийнявши спадщину після батька вона є єдиним спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку та має право власності на неї, яке оспорюється та не визнається позивачем за первісним позовом.

Просила суд: визнати за нею ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку №481 у СТ « Металург» та на будівельні матеріали, з яких складається будівля на цій земельній ділянці у порядку спадкування.

ОСОБА_4 померла 11 серпня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 І-КИ №584161, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року залучено в якості правонаступника померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1.

12 червня 2015 року позивачкою ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ( а.с. 192-194). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві посилалася на те, що земельна ділянка №481, яка розташована у СТ «Металург», яка була приватизована ОСОБА_5 є його особистою власністю. ОСОБА_5 помер в квартирі АДРЕСА_1, де проживав та був зареєстрований до дня смерті. Отже, ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_6, є такими, що прийняли спадщину шляхом фактичного користування земельною ділянкою та будівлею, що була побудована на ній. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на ? частину земельної ділянки №481 в садівничому товаристві «Металург» в місті Дніпропетровську площею 0,1056 га., а також на ? частину будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці. На день смерті своєї матері ОСОБА_6, ОСОБА_4 постійно проживала з нею. Ще за життя ОСОБА_6 склала 28.07.2010 року заповіт на імя свого сина ОСОБА_7, за яким все своє належне майно заповідала сину. ОСОБА_7 в передбачений строк звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_4 мала право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті матері, ОСОБА_6, адже на день її смерті ОСОБА_4 була пенсіонеркою. Під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_4 стало відомо, що від її імені хтось подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині, що відкрилась після смерті її матері, ОСОБА_6 Ще за життя ОСОБА_4 наголошувала на тому, що ніколи не відмовлялась від спадщини, а тим більше ніколи не подавала від свого імені заяву про відмову до нотаріальної контори. ОСОБА_4 померла 11.08.2014 року. Ще за життя вона склала заповіт, яким заповідала все спадкове майно ОСОБА_1, тому вона є єдиним спадкоємцем після її смерті. В передбачений законом строк вона звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено. Просила суд: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті свого батька ОСОБА_5, померлого 22.07.1999 року; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, померлого 22.07.1999 року; визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 27.07.2011 року про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті матері, ОСОБА_6, померлої 07.02.2011 року; визнати за ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, померлої 11.08.2014 року, на 3/4 частини земельної ділянки № 481 в садівничому товаристві «Металург» в місті Дніпропетровську площею 0,1056 га та на 3/4 частини будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці, які належали ОСОБА_4 на підставі: 1/2 частина земельної ділянки № 481 в садівничому товаристві «Металург» в місті Дніпропетровську площею 0,1056 га та 1/2 частина будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР після смерті її батька, ОСОБА_5, померлого 22.07.1999 року; 1/4 частина земельної ділянки № 481 в садівничому товаристві «Металург» в місті Дніпропетровську площею 0,1056 га та 1/4 частина будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті її матері, ОСОБА_6, померлої 07.02.2011 року; усунути ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1), перешкоди у користуванні 3/4 частини земельної ділянки № 481 в садівничому товаристві «Металург» в місті Дніпропетровську площею 0,1056 га та на 3/4 частини будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці, шляхом забезпечення мені вільного доступу до зазначеної земельної ділянки та будинку, що розташованого на ній.

Свідок ОСОБА_9, сусідка, розповіла про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з 1983 року з квітня по листопад проживали на садовій ділянці в будинку, а на зиму переїздили до квартири. ОСОБА_5 хворів та помер в квартирі.

Свідок ОСОБА_10, знайома ОСОБА_4, розповіла про те, що знала її 45 років, також була знайома з її батьками. Батько дуже хворів. Світлана проживала в квартирі з батьками. Батько помер в квартирі. Після смерті батька ОСОБА_4 їздила до матері на земельну ділянку. Після смерті батька всі роботи на земельній ділянці здійснював чоловік ОСОБА_4. Батьки ОСОБА_4 оплачували комунальні послуги за квартиру, в якій вона проживала. ОСОБА_6 померла в квартирі. ОСОБА_4 дуже довіряла своєму брату ОСОБА_7. Брат в квартирі дав їй на підпис якийсь документ і сказав їй, що це документи для ЖЕК. ОСОБА_4 не писала ніякої заяви у нотаріуса. У брата з сестрою були дуже теплі стосунки, брат щомісячно надавав сестрі матеріальну допомогу в розмірі 500 грн., та наказав своїй дочці після його смерті допомагати сестрі, але після його смерті його донька перестала платити гроші ОСОБА_4. Між ОСОБА_4 та її братом ОСОБА_7 були дуже добрі взаємовідносини. ОСОБА_4 дуже любила свого брата, він був народним артистом України.

Свідок ОСОБА_11, член правління садівничого товариства « Металург», вказав, що з 2000 року земельною ділянкою в садівничому товаристві користувалася ОСОБА_12 та її зять, вона була членом товариства та його бухгалтером. Після смерті в 2001 році зятя ОСОБА_12 до грудня 2010 року самостійно обробляла земельну ділянку та постійно проживала в будинку. ОСОБА_13 допомагав їй, приносив воду. Кожний рік до неї приїздив син ОСОБА_14 та привозив все їй необхідне. В грудні 2010 року він перевіз ОСОБА_12 проживати в квартиру, де вона і жила до смерті. На даний час на земельній ділянці все поросло бурянами . За життя ОСОБА_12 оплачувала комунальні платежі за квартиру. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 він знає про те, що була домовленість між ОСОБА_12 і дітьми, а саме те, що донька ОСОБА_4 відмовляється від спадщини, а ОСОБА_11 буде їй щомісячно надсилати гроші в розмірі 800 грн. для оплати комунальних послуг. Дочка ОСОБА_12 випивала, і 9 разів, що він її бачив вона завжди була напідпитку.

Свідок ОСОБА_15, рідна сестра ОСОБА_6, розповіла про те, що її сестра 40 років проживала з чоловіком на дачній ділянці. Квартиру залишили дочці, зятю та онуку. В квартирі ОСОБА_16 до смерті прожив біля двох місяців, та і ОСОБА_12 проживала в квартирі біля 1,5 місяців та померла в ній. ОСОБА_4 випивала і ніколи не була на дачній ділянці та не допомагала матері. Після смерті чоловіка ОСОБА_12 проживала на дачі. Син ОСОБА_12 надсилав гроші як матері, так і сестрі ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_17, сусід по садовій ділянці з 1958 року, розповів, що після смерті ОСОБА_18 та його зятя на земельній ділянці всі роботи здійснювала ОСОБА_12. Вона прохала його допомоги в обрізці дерев, також вона зверталася із проханням до інших сусідів. ОСОБА_12 заповідала ділянку своєму сину, який щорічно до неї приїздив, а дочку він ніколи не бачив. На сьогодні ділянка заросла бурянами і її ніхто не доглядає. Наприкінці грудня 2010 року вона переїхали в квартиру в якій і померла.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача за основним позовом підтримали позовні вимоги в задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву, та просив суд відмовити, в задоволені позовних вимог позивача за основним позовом.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Відповідно до листів просили розглядати справу без їх представника, та ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши позивача та представника позивача за основним позовом, представника відповідача за основним позовом, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом ОСОБА_1 не підлягають задоволенню та позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП ОСОБА_5, який мешкає за адресою АДРЕСА_2, на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1379 від 19.10.1995 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1056 га., яка розташована на території Індустріального району м. Дніпропетровська в садівничому товаристві «Металург», ділянка №481, землю передано для садівництва ( а.с. 5-6).

Згідно до Довідки про укладання шлюбу №280 ОСОБА_5 і ОСОБА_6 12 червня 1942 року зареєстрували шлюб в Відділі ЗАГС адміністрації міста Магнітогорська Челябінської області, актовий запис №514, прізвище дружини після одруження ОСОБА_6 ( а.с.16).

22 липня 1999 року ОСОБА_5 помер (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку №481, площею 0,1056 га., яка розташована на території Індустріального району м. Дніпропетровська в садівничому товаристві «Металург» доказів, щодо іншого спадкового майна, а саме будівельних матеріалів, які були використані для будівництва будинку на садовій ділянці суду не надано.

Після смерті ОСОБА_5 залишилось три спадкоємця першої черги, а саме: дружина - ОСОБА_6, донька - ОСОБА_4, син ОСОБА_7.

Ніхто з спадкоємців в нотаріальну контору по місту відкриття спадщини у встановлений законом шести місячний строк з заявами про прийняття спадщини, як і про відмову, не звертався та спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, не оформлював.

Згідно до листа Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори після померлого 22.07.1999 року гр. ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини ( ст.549 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, що підтверджується Довідкою Садівничого товариства «Металур» від 20.04.2014 року за № 106, про те, що вона з 1999 року після смерті свого чоловіка була членом садівничого товариства СТ «Металург» і володіла земельною ділянкою №481, заборгованості по сплаті членських внесків не мала (а.с.76). Фактичне прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті чоловіка підтвердили всі свідки, які були допитані в судовому засіданні.

Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_19 після смерті свого батька ОСОБА_5

07 лютого 2011 року ОСОБА_6 померла ( а.с.13).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1999 року виданого ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод» на підставі розпорядження від 30 листопада 1999 року за №17-1278 квартира АДРЕСА_3 належить на справі спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_6 (а.с.180)

Після смерті ОСОБА_6 залишилось два спадкоємця першої черги, а саме: донька - ОСОБА_4, син ОСОБА_7.

Відповідно до заповіту від 28 липня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_22, зареєстрованому в реєстрі за №2-1118 , ОСОБА_6, на випадок своєї смерті заповідала усе належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право ОСОБА_7 ( а.с.38).

Згідно до спадкової справи №809/2011 заведеної 27 липня 2011 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, яка померла 07 лютого 2011 року з заявою про прийняття спадщини 27 липня 2011 року звернувся ОСОБА_7. ОСОБА_4 27 липня 2011 року було подано заяву про відмову від отримання обовязкової частки у спадщині ( а.с.32-48).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною ( ч.2 ст.1273 ЦК України).

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття ( ч.6 ст.1273 ЦК України) .

Згідно до ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, заява ОСОБА_4 про відмову від отримання обовязкової частки спадщини від 27.07.2011 року засвідчена державним нотаріусом та зберігається у спадковій справі (а.с.33) та за життя ОСОБА_4 не зверталася до суду з позовною заявою про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, а тому суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_10 З позовними вимогами звернулася спадкоємець ОСОБА_4 за заповітом ОСОБА_1, яка вказує на те, що подаючи заяву до нотаріальної контори про відмову від обовязкової частки після смерті матері ОСОБА_6 ОСОБА_23 С.М. помилилася щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ЦК України) та те, що її ввів в оману щодо обставин, які мають істотне значення брат ОСОБА_7 ( ст.230 ЦК України), однак такі твердження жодним належним чином позивачем не доведено та спростовується як матеріалами справи так і показаннями свідка ОСОБА_11, а також в судовому засіданні встановлено, що підтверджено і показаннями свідків, що між ОСОБА_6 та її дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_7 була досягнуто домовленість щодо спадкування після її смерті, а саме те, що ОСОБА_7 успадковує майно після її смерті, що підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_24, ОСОБА_17, ОСОБА_11

Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсною заяви ОСОБА_4 від 27.07.2011 року про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині після смерті матері, ОСОБА_6, померлої 07.02.2011 року.

ОСОБА_7 помер 05 жовтня 2011 року ( а.с.12).

Згідно до заповіту від 27 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_25, зареєстрованому в реєстрі за №326 ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно, а також всі майнові права та обовязки своїй доньці ОСОБА_2 ( а.с.78).

Відповідно до ОСОБА_11 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №29435317 від 25.01.2012 року, наданого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_26 заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_7, померлого 05.10.2011 року ( а.с.83).

ОСОБА_4 померла 11 серпня 2014 року ( а.с.118).

Відповідно до заповіту, посвідченого 05 серпня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_27, зареєстрованому в реєстрі за №660, ОСОБА_4 заповідала все належне їй майно ОСОБА_1 ( а.с.131)

Згідно до спадкової справи №879/2014, заведеної 17 вересня 2014 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, яка померла 11 серпня 2014 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за законом ( а.с.166-191).

Державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Постановою від 13.02.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6, померлій 07.02.2011 року, спадкоємцем якої за законом була її дочка гр. ОСОБА_4, яка в шестимісячний термін з дня смерті спадкоємця відмовилася від спадщини та від обовязкової частки згідно ст.1241 Цивільного кодексу України (а.с.191).

Виходячи із вищевикладеного, оскільки спадкове майно після смерті ОСОБА_5 складалося із земельної ділянки, яка була фактично прийнята спадкоємцем першої черги його дружиною ОСОБА_6, та той факт, що ОСОБА_4 відмовилася від обовязкової частки після смерті матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на ? земельної ділянки та на ? частини будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на земельній ділянці не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог позивача за основним позовом в частині усунення перешкод у користуванні ? частини земельної ділянки №471 в садівничому товаристві «Металлург» в м. Дніпропетровську площею 0,1056 га та на ? частини будівельних матеріалів, що були використані під час будівництва будинку на цій земельній ділянці, шляхом забезпечення вільного доступу до зазначеної земельної ділянки та будинку, що розташований на ній.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 33 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Оскільки позивачу за основним позовом відмовлено в задоволені позовних вимог в частині визнання за нею права власності на ? частини спірної земельної ділянки та ? будівельних матеріалів, які були використані для будівництва садового будинку, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на земельну ділянку №481 у СТ «Металург» та на будівельні матеріали, з яких складається будівля на цій земельній ділянці у порядку спадкування.

Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Також у роз'ясненнях Пленуму ВСУ України, викладених в п. 10. та п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та є всі умови для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у приватного нотаріуса, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом, оскільки в частині земельної ділянки він заявлений передчасно, а в частині визнання права власності на будівельні матеріали, з яких складається будівля на земельній ділянці у звязку з недоведеністю.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в порядку перерозподілу судових витрат по справі, оскільки ОСОБА_1 при подачі позову не був оплачений судовий збір в позовному розмірі, а в задоволені позовних вимог їй відмовлено, то з неї підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування», від 30.05.2008 року №7, ст.ст. 548,549 ЦК УРСР, ст. ст.15,16,1258,1261,1268 України, ст. 3,7, 11,15, 60,61,88, 212-215,256,257 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку та будівельні матеріали - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар