Номер провадження: 22-ц/785/1119/15
Головуючий у першій інстанції Чебан А. П.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Харатян М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження їх іпотекою та усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и л а:

03 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", після зміни назви Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банком) та нею укладено кредитний договір №014//0087/87/70846, за яким Банк надав їй кредит у сумі 10000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75 річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку на строк до 26 лютого 2012 року. 28 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання обов'язків за кредитним договором між Банком, нею та ОСОБА_6 як майновим поручителем був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 997 кв.м., договір посвідчений нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №781, та накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі будинку в Реєстрі заборон та зареєстрована іпотека в Державному реєстрі іпотек до припинення договору іпотеки. 26 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання обов'язків за кредитним договором між Банком та ОСОБА_8 був укладений договір поруки. Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області 07 вересня 2010 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року, стягнуто з неї, ОСОБА_3, та поручителя ОСОБА_8 солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року в розмірі 113919,57 грн. 28 грудня 2012 року державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла й вона, ОСОБА_3, прийняла спадщину у вигляді житлового будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом № 38750691 від 28 жовтня 2014 року із Спадкового реєстру. Вона вважає, що договір іпотеки припинив свою дію 26 лютого 2012 року, але записи про заборону відчуження нерухомого майна та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження їх іпотекою Банком не скасовані, що порушує її права на спадщину.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.ст. 1216, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", позивачка просила суд позов задовольнити (а.с. 2-4).

Представник відповідача, Банку, проти позову заперечувала й в своїх письмових поясненнях зазначала, що позивачкою ОСОБА_3 не погашена заборгованість за кредитним договором, тому договір іпотеки, який укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за основним договором, не припинив свою дію. Законом або договором не передбачено скасування записів про обтяження іпотеки у разі невиконання основного зобов'язання, навіть у разі спадкування предмету іпотеки. При переході іпотечного майна до спадкоємців, іпотека є дійсною для набувача цього майна (а.с. 27).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача, Банку, просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - Харатян М.Т., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За положеннями ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" визначено випадки припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом.

За змістом ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом першої інстанцуії встановлено, що 26 лютого 2007 року між Банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014//0087/87/70846, за яким Банк надав позичальнику кредит у сумі 10000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,75 річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку на строк до 26 лютого 2012 року.

28 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як майновим поручителем був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 997 кв.м., договір посвідчений нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №781, та накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі будинку в Реєстрі заборон та зареєстрована іпотека в Державному реєстрі іпотек до припинення договору іпотеки.

26 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_8 був укладений договір поруки.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області 07 вересня 2010 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2011 року, стягнуто позичальника, позивачки ОСОБА_3, та поручителя ОСОБА_8 солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2007 року в розмірі 113919,57 грн. 28 грудня 2012 року державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла й позивачка ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді житлового будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом № 38750691 від 28 жовтня 2014 року із Спадкового реєстру.

Згідно п.1.2 договору іпотеки договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/0087/82/70846 від 26.02.2007 року, а також усіх додаткових умов до нього. Відповідно до п. 9.1 договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків).

Підстави припинення договору іпотеки зазначені в п. 5 договору іпотеки:

припинення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою;

знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпатекодавці не замінили або не відновили предмет іпотеки;

реалізації предмета іпотеки;

набуття іпатекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та договором права власності на предмет іпотеки;

розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально.

Згідно п. 2.1.3. договору іпотеки предмет іпотеки не підлягає вилученню, до нього не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові позови, пов'язані з його вилученням. Звільнення предмету іпотеки можливе тільки після повного виконання зобов'язань за Кредитним договором, що передбачалось (п.2.2.2 договору).

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено, що основний кредитний договір виконаний належно, тому її права не порушені Банком й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України ці права не підлягають судовому захисту.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання позивачки ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що на те, рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не враховано, що строк дії кредитного договору та договір іпотеки сплив 26 лютого 2012 року, що є підставою для задоволення позову, не приймаються до уваги за таких підстав.

Дійсно відповідно до п.1.2. договору іпотека діє до 26.02.2012 року, але зазначена дата фіксує строк повернення іпотекодержателю кредит.

Однак згідно із п. 5 договору іпотека припиняє чинність у разі припинення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, знищення предмета іпотеки, його реалізації, набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, розірвання договору за угодою сторін, в інших випадках, передбачених законом.

Законом або договором не передбачено скасування записів про обтяження іпотеки у разі невиконання основного зобов'язання, навіть у разі спадкування предмету іпотеки. При переході іпотечного майна до спадкоємців, іпотека є дійсною для набувача цього майна. Зняття ж відповідного обтяження, суд вважає можливим лише за умови погашення перед іпотекодержателем (Банком) порушених нею ж зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік