Номер провадження: 22-ц/785/744/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення, стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання, 3% річних від простроченої суми, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 21 вересня 2011 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 28 січня 1978 року був прийнятий на роботу газоелектрозварником на Одеську птахофабрику, що в подальшому реорганізована. З квітня 2005 року без видання наказу про звільнення припинили вести табель, виплачувати заробітну плату, допускати на підприємство. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 листопада 2005 року на його користь стягнуто зі СТОВ «Іллічівська птахофабрика» заробітну плату в сумі 7 233,80 грн., однак рішення суду не виконано. Посилаючись на вказані обставини, позивач після уточнення вимог просив стягнути на несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, інфляційні втрати в сумі 8 239,30 грн., визнати його таким, що звільнений за власним бажанням, та зобов'язати відповідача провести з ним розрахунок, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення, відшкодувати завдану затримкою виплати заробітної плати моральну шкоду в розмірі 10000,00грн. (т.1 а.с.2-3, 27-29).

В ході розгляду справи ОСОБА_3 стало відомо про його звільнення за прогули, з огляду на що, доповнивши 6 квітня 2012 року вимоги, ОСОБА_3 просив визнати незаконним наказ СТОВ «Іллічівська птахофабрика» № 31-П від 16 червня 2011 року про звільнення з 16 червня 2011 року з роботи з посади газоелектрозварника по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогули (невихід на роботу без поважних причин з 28 квітня 2005 року); визнати такими, що не відповідають закону формулювання причин звільнення; змінити формулювання причин звільнення та зазначити підстави звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;

стягнути за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, інфляційні втрати в сумі 15 999,03 грн.; стягнути мінімальну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати (т.1 а.с.151-154).

Відповідач сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» позов не визнав (т.1 а.с.35-41).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року позов задоволено частково, змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_3, вказаної в наказі №34-П від 16 червня 2011 року на ст.38 КЗпП України; стягнуто зі СТОВ «Іллічівська птахофабрика» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.; в іншій частині вимог відмовлено; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн. (т.3 а.с.14-19).

В апеляційній скарзі СТОВ «Іллічівська птахофабрика» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог в повному обсязі, відшкодувати судові витрати.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального права.

В ході апеляційного розгляду справи ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення (т.3 а.с.92-93).

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2014 року визнано наказ СТОВ «Іллічівська птахофабрика» № 34-П від 16 червня 2011 року про звільнення ОСОБА_3 з посади газоелектрозварника за прогули (невихід на роботу без поважних причин з 28 квітня 2005 року) за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та формулювання причин звільнення у цьому наказі такими, що не відповідають закону (т.3 а.с.100-101).

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції не надійшла.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на рішення з наступних підстав.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року, на яке подано СТОВ «Іллічівська птахофабрика» апеляційну скаргу, містить висновки суду щодо позовних вимог ОСОБА_3:

про визнання такими, що не відповідають закону формулювання причин звільнення; зміну формулювання причин звільнення та зазначення підстави звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України;

про стягнення за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, інфляційних втрат в сумі 15 999,03 грн.;

про стягнення мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення;

про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.,

а також розподілено судові витрати (т.3 а.с.14-19).

Додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2014 року, на яке апеляційну скаргу не подано, містить висновки суду щодо позовних вимог ОСОБА_3:

про визнання незаконним наказу СТОВ «Іллічівська птахофабрика» № 31-П від 16 червня 2011 року про звільнення з 16 червня 2011 року з роботи з посади газоелектрозварника по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогули (невихід на роботу без поважних причин з 28 квітня 2005 року).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні вимог про стягнення за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, інфляційних втрат в сумі 15999,03 грн.; про стягнення мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення. ОСОБА_3 рішення в частині відмови в задоволенні вказаних вимог не оскаржив,

відтак, законність рішення суду в частині вимог про стягнення інфляційний втрат за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, про стягнення мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення, в апеляційному порядку не перевіряється.

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2014 року задоволено вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення за прогули. СТОВ «Іллічівська птахофабрика» додаткове рішення не оскаржено, відтак, законність додаткового рішення в апеляційному порядку не перевіряється. Оскільки висновок суду першої інстанції щодо вимог про визнання незаконним наказу про звільнення за прогули міститься в додатковому рішенні, що не оскаржено, то суд апеляційної інстанції в даному апеляційному перегляді справи не вправі робити висновки по доводам апеляційної скарги щодо наказу про звільнення, оскільки такі висновки апеляційна інстанція може зробити лише при оскарженні додаткового рішення.

Таким чином, в даному апеляційному провадженні справи перевіряється законність рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року в частині вирішення вимог про зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював у СТОВ «Іллічівська птахофабрика» газоелектрозварником.

Наказом СТОВ «Іллічівська птахофабрика» № 31-П від 16 червня 2011 року ОСОБА_3 звільнено з 16 червня 2011 року з роботи з посади газоелектрозварника по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогули (невихід на роботу без поважних причин з 28 квітня 2005 року) (т.1 а.с.91, т.2 а.с.3-10, 171-178).

6 квітня 2012 року ОСОБА_3 заявлено вимогу про зміну формулювання причин звільнення. ОСОБА_3 просив «змінити формулювання причин його звільнення з СТОВ «Іллічівська птахофабрика» з посади газоелектрозварника з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та зазначити підстави звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з дня ухвалення рішення» (т.1 а.с.151-154).

Підстави припинення трудового договору по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та по ст.38 КЗпП України є суттєво різними. Так, підставою припинення трудового договору по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи власника (уповноваженого ним органу) у випадку прогулу без поважних причин. Підставою припинення трудового договору по ст.38 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Оскільки припинення трудового договору мало місце по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, то, відповідно, підлягали доведенню обставини наявності чи відсутності саме цих підстав розірвання трудового договору з ініціативи СТОВ «Іллічівська птахофабрика», а не з підстав розірвання трудового договору з ініціативи ОСОБА_3

Крім того, частина 3 статті 235 КЗпП України говорить про формулювання причин звільнення, а не про підставу припинення трудового договору. Формулювання причин звільнення має відповідати чинному законодавству, тому якщо така невідповідність встановлена, за умови, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, то суд дійсно зобов'язаний змінити формулювання звільнення і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Про невідповідність формулювання причин звільнення у сенсі положень частини 3 статті 235 КЗпП України можливо говорити лише коли не є спірними підстави припинення трудового договору.

В даному випадку ОСОБА_3 оскаржує звільнення за прогули, відтак, спірними є підстави припинення трудового договору. Правовим наслідком незаконності розірвання трудового договору по п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є поновлення працівника на роботі. Зміна формулювання причин звільнення як така в даній справі відсутня, оскільки йдеться не про причини звільнення, а про підстави припинення трудового договору. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що «причини звільнення» і «підстави припинення трудового договору шляхом його розірвання» є різними термінами, та безпідставно змінив підставу припинення трудового договору з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та ст.38 КЗпП України. Трудове законодавство зміну підстави припинення

трудового договору судовим рішенням не передбачає, відтак, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про зміну формулювання причин звільнення підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову в задоволенні вимог про зміну формулювання причин звільнення.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено ОСОБА_3 21 вересня 2011 року, розмір відшкодування моральної шкоди визначено рівним 10 000,00 грн. Завдання моральної шкоди обгрунтовано «незаконною затримкою виплати заробітної плати» (т.1 а.с.2-3). 6 квітня 2012 року ОСОБА_3 уточнив вимоги про стягнення інфляційних втрат, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та доповнив позов новими вимогами про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі в заяві від 6 квітня 2012 року залишились з тим же обгрунтуванням та в тому ж розмірі. Так, ОСОБА_3 в уточненій позовній заяві від 6 квітня 2012 року зазначив, що «з 01.04.2005 року фактично залишився без коштів для існування. Незаконною затримкою виплати заробітної плати була завдана моральна шкода» (т.1 а.с.151-154).

Таким чином, завдання моральної шкоди пов'язується з заробітною платою, невиплата якої призвела до моральних страждань працівника.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні вимог про стягнення за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що присуджена судовим рішенням, інфляційних втрат в сумі 15999,03 грн.; про стягнення мінімальної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 1 квітня 2005 року по день ухвалення рішення. Отже, з огляду на обгрунтування обставин, з якими ОСОБА_3 пов'язує завдання йому моральної шкоди (завдання шкоди пов'язується з невиплатою заробітної плати), висновок суду про стягнення зі СТОВ «Іллічівська птахофабрика» на відшкодування моральної шкоди 3000,00грн. є безпідставним, відтак, рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, що обумовлена порушеннями з виплатою заробітної плати.

У сенсі положень частини 1 статті 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідком порушення законних прав працівника. В супереч даної норми матеріального права рішення суду першої інстанції не містить ні посилання на те, за які саме порушення законних прав позивача має бути проведено відшкодування моральної шкоди, ні на те, в чому моральні страждання позивача, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для організації свого життя тощо.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки в даному апеляційному провадженні справи розглянуто доводи апеляційної скарги лише щодо зміни формулювання причин звільнення та відшкодування моральної шкоди, доводи скарги в частині звільнення не розглядались, так як висновок суду першої інстанції в цій частині вимог зроблено в додатковому рішенні, що не оскаржено.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» на рішення задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» про зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» про зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич