Справа № 367/2895/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/6027/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 28.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Поліщука М.А., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі : Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2015 року у справі за позовом Управління житлово-комунального господарства «Біличі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за обслуговування та комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року УЖКГ «Біличі» звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 є мешканцем квартири АДРЕСА_1. Даний будинок знаходиться на балансі УЖКГ «Біличі», підприємством надаються послуги по утримання будинку та прибудинкової території та комунальні послуги (квартплата, централізоване холодне водопостачання, водовідведення, опалення, та електроенергія). Договір щодо надання комунальних послуг з відповідачем не укладався. Для проведення розрахунків по оплаті за спожиті комунальні послуги було відкрито рахунок № 114018. Оскільки відповідач отримувала комунальні послуги, вона фактично перебуває в договірних відносинах з позивачем, в звязку з чим у неї виник обовязок сплатити кошти за отриманні послуги. Проте в порушення вимог чинного законодавства відповідач таку оплату проводила лише частково, а останні два роки взагалі не сплачувала кошти, тому у неї виникла заборгованість, яка в період з вересня 2008 року по січень 2015 року складає 34 145,85 грн.

Враховуючи наведене, а також уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані комунальні послуги в період з липня 2010 року по січень 2015 року в сумі 34 145,85 грн., 3% річних від суми боргу 1 908,80 грн., інфляційні витрати 8 063,09 грн., що в загальному розмірі складає 44 117,74 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь УЖКГ «Біличі» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 29 949,66 грн. та 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягненого розміру заборгованості, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї на користь позивача 15 005,47 грн. заборгованості за фактично надані житлово-комунальні послуги.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що позивач не надає частину житлово-комунальних послуг, за які просить стягнути плату, а відтак її заборгованість повинна бути зменшена на вартість цих послуг. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги акти складені мешканцями будинку та депутатом селищної ради, відповідно до яких житлово-комунальні послуги, зокрема щодо теплопостачання, належним чином не надавалися позивачем. Крім цього, сума її заборгованості в межах трирічного строку згідно розрахунку позивача не відповідає підрахункам, зроблених судом. На думку ОСОБА_2 рішенням суду з неї помилкового стягнуто судові витрати за березень 2012 року та січень 2015 року, оскільки вони не являються комунальними послугами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оплатила спожиті нею комунальні послуги, а відсутність укладеного договору у цьому випадку не є підставою для відмови в позові, оскільки відповідач зобовязана утримувати своє майно та оплачувати спожиті нею житлово-комунальні послуги. Одночасно суд дійшов висновку про застосування трирічного строку позовної давності до вимог позивача, оскільки на його застосуванні наполягала відповідач і нею було подано відповідну заяву.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є мешканцем квартири АДРЕСА_1. Даний будинок знаходиться на балансі УЖКГ «Біличі», підприємством надаються послуги по утримання будинку та прибудинкової території та комунальні послуги (квартплата, централізоване холодне водопостачання, водовідведення, опалення, та електроенергія) за тарифами, які встановлені відповідними рішеннями Коцюбинської селищної ради Київської області. Договір щодо надання комунальних послуг з відповідачем не укладався. Для проведення розрахунків по оплаті за спожиті комунальні послуги було відкрито рахунок № 114018.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Отже, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач отримує від позивача послуги і не оплачує їх.

Неукладення договору про надання житлово-комунальних послуг між відповідачем та УЖКГ «Біличі» не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення із неї заборгованості за такі послуги, оскільки укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Крім того, обовязком сплатити надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обовязки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Нормами Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено, що виконавець повинен надавати акти виконаних робіт щомісячно щодо фактично наданих послуг споживачу.

Натомість відповідач не надала складених та підписаних у встановленому законом порядку актів-претензій щодо неналежного теплопостачання будинку № 9 по вул. Залізнична в смт. Коцюбинське Київська області, хоча це є її обовязком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Наявні в матеріалах справи акти обстеження засобів обліку теплопостачання, складені мешканцями будинку за участю депутата селищної ради, не містять будь яких претензій відповідачів щодо якості наданих житлово-комунальних послуг, оформлених відповідно до ст. 18 наведеного вище Закону України, а тому посилання відповідача про неналежне надання позивачем житлового-комунальних послуг є таким, що не підтверджено належним та допустимим доказом, а тому базується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово надавав відповідачу необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, режим надання послуг, що передбачено нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 202 ЦК України, з огляду на письмові звернення позивача про здійснення перерахунку оплати за теплопостачання, тощо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано вважав про наявність підстав, передбачених ст. 267 ЦК України, для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, на застосуванні якого наполягала відповідач у відповідній заяві. При визначенні розміру такого стягнення, судом не було допущено помилок, адже шляхом здійснення арифметичного підрахунку заборгованості ОСОБА_2 за період з січня 2012 року по січень 2015 року згідно наданого розрахунку вбачається, що розмір такої заборгованості, яка складається із суми основної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат за мінусом боргу, що існував до січня 2012 року, становить 29 949,66 грн.

Разом з тим, з вказаного розрахунку убачається, що позивачем до заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги включено пункт судові витрати, які в березні 2012 року складали 860,70 грн. та в січні 2015 року 861,00 грн., проте суд першої інстанції, стягуючи вказані суми з відповідача на корись позивача, в порушення вимога ст. 212-214 ЦПК України на звернув уваги на те, що вони не відносяться до наданих житлово-комунальних послуг та мають окремий механізм стягнення у межах справи, в якій були понесенні.

Водночас, розподіляючи судові витрати у даній справі, суд також залишив поза увагою, що ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 25 червня 2012 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору повинні компенсуватися позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь УЖКГ «Біличі» підлягає лише до стягнення заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 28 227,96 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не повному обсязі відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права й відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України його резолютивну частину необхідно викласти в новій редакції з вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 3 вересня 2015 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління житлово-комунального господарства «Біличі» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 28 227,96 грн. (двадцять вісім тисяч двісті двадцять сім гривень девяносто шість копійок).

Компенсувати за рахунок держави Управлінню житлово-комунального господарства «Біличі» 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: