АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2012 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Половінкіної Н.Ю.,Савчук М.В.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Чернівці», третя особа ТОВ «Буковинський транспортний центр» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Чернівці» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2012 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

_____________________________________________________________________________

№22ц-/1225/12 Головуючий в І інстанції Скуляк І.А.

Категорія 19/27 Доповідач: Бреславський О.Г.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. (ч.1)

Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. (ч.2)

Волевиявлення учасників правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. (ч.3)

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. (ч.5)

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_2 на укладення кредитного договору було вільним і під час його підписання останній був ознайомлений з його умовами та наслідками його укладення.

Будь-яких застережень щодо умов договору позичальник ОСОБА_2 не зробив.

Сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов кредитного договору. ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 30 000 доларів США та прийняв кредитний договір до виконання.

Доводи апелянта в основному зводяться до тверджень про те, що кредитування та нарахування відсотків в іноземній валюті на території України потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Частиною 2 ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

У п. «в» частини 4 названої статті йдеться про необхідність отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Проте на даний час такі межі законодавством не встановлено.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно ст. 47 зазначеного Закону на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином діюче законодавство не містить заборони комерційним банкам надавати кредити фізичним особам в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що Національним банком України відповідачу було надано банківські ліцензії та дозволи (а.с.21-27 ), а тому відповідач мав право укладати кредитні договори в іноземній валюті.

Відповідно доводи апелянта про те, що відповідач не мав права надавати позивачеві кредиту в іноземній валюті є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд вірно прийшов до висновку про те, що немає підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: