У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014р. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановила:

у грудні 2014р. ТОВ «Ліра-2000» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики у сумі 2 075 000грн. Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача, цінні папери, паї, частки у статутному капіталі господарських товариств, підприємств та інші корпоративні права, грошові кошти на рахунках у банках, які належать відповідачу.

Ухвалою судді від 24 грудня 2014р. заяву задоволено частково, накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, грошові кошти у відкритих будь-яких банках України, цінні папери, які належать відповідачу.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить ухвалу судді скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Апелянт посилається на порушення суддею норм процесуального права, так як ухвала постановлена до відкриття провадження у справі, заявником не було оплачено судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а суддею не звернуто увагу на ненадання позивачем будь-яких документів, які підтверджують укладення між сторонами договору позики, а обсяг майна, на який накладено судом арешт, значно перевищує позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який не заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3267/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
виконання рішення суду.

- 2 -

Проте, суддя на вказані норми процесуального права та роз'яснення Верховного Суду України уваги не звернув та у порушення вимог ст. 151 ЦПК України постановив ухвалу про забезпечення позову до відкриття провадження у даній справі, про що було постановлено ухвалу тільки 15 січня 2015р.

Крім того, у ч. 3 ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З додатків до позовної заяви ТОВ «Ліра-2000» не вбачається, що позивачем були додані договори позики, які були укладені з відповідачем, а також документи, з яких можливо зробити висновок про дійсний розмір позовних вимог.

Також суддею не було перевірено, яке рухоме та нерухоме майно перебуває у власності відповідача та чи його вартість не перевищує розмір позовних вимог.

При цьому, суддею також було накладено арешт на грошові кошти відповідача у всіх банках України та на цінні папери, які належать відповідачу, зокрема на 174 419 простих іменних акцій, номінальною вартістю 250грн., загальна вартість яких становить 43 604 750грн., що значно перевищує розмір позовних вимог.

Враховуючи, що суддя першої інстанції вирішив питання про забезпечення позову без дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу судді та повернути заяву про забезпечення позову на новий розгляд.

Колегія суддів не вважає можливим задовольнити вимоги апеляційної скарги про постановлення ухвали про відмову у забезпеченні позову, оскільки надані суду апеляційної інстанції документи не є достатніми для такого висновку, а викладені у заяві позивача обґрунтування підлягають перевірці.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014р. скасувати, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра-2000» до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернути до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: