Справа №576/2113/15-ц 2/576/552/15 Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.15 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М., при секретарі Плотніковій О.С., з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
- про стягнення боргу за договором позики, - ВСТАНОВИВ:
Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона ніколи не позичала у ОСОБА_1 3000 доларів США і ніякої розписки про отримання від неї цих коштів не писала, тому просила відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю та стягнути з позивачки 700 грн. витрат за надання адвокатом правової допомоги.
Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму коштів, і такий договір вважається укладеним з моменту передання грошей. А статтею 1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і на підтвердження його укладення може бути представлена розписка позичальника. При цьому розписка не замінює сам договір позики і не є письмовою формою договору позики, однак, є важливим письмовим документом, який підтверджує існування договору позики, розмір фактично отриманих грошей та розмір плати за користування позикою. Відповідно ж до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, за змістом ст. 218 ЦК заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами, при цьому рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Однак, позивачка не надала суду ані договір позики, ані письмової розписки відповідачки на підтвердження його укладення. До того ж згідно поданої позовної заяви, та як стверджував у суді представник позивачки, відповідачка зобовязалася повернути борг через два роки, а сама позивачка пояснила суду, що строк повернення боргу не був визначений конкретною датою.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити за його необґрунтованістю.
Також зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, тобто, рішення постановлено на користь відповідачки, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з позивачки необхідно стягнути на її користь 700 грн. понесених судових витрат по оплаті правової допомоги адвоката, що підтверджується долученою до справи квитанцією. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ: Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за його необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 700 грн. витрат по оплаті правової допомоги.
На рішення суду може бути може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя