АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/791/2067/2015 Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченко С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Капітан І.А.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 05 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, мотивуючи його тим, що з 04.02.1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Під час їх сумісного проживання ОСОБА_4 було придбано майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17.06.2009 року з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 428120,66 грн., в ході примусового виконання якого з прилюдних торгів було реалізовано зазначений житловий будинок, переможцем яких став ОСОБА_5 Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.12.2014 року прилюдні торги та свідоцтво про придбання майна, що видано на ім'я ОСОБА_5, визнано недійсними. Однак, ще до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення ОСОБА_5 продав придбане з прилюдних торгів майно ОСОБА_3, який, у свою чергу, оформив право власності у встановленому законом порядку. Посилаючись на те, що спірне домоволодіння, є об'єктом права спільної сумісної власності, а оскільки прилюдні торги, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів визнано недійсними у судовому порядку, однак майно за відплатним договором вибуло із володіння ОСОБА_5, який придбав майно з прилюдних торгів, то у позивача виникло право вимоги до нового власника спірного домоволодіння ОСОБА_3, який є добросовісним набувачем. Просила витребувати від ОСОБА_3, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та стягнути із відповідача судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження її права звернення до суду за захистом свого права у визначений нею спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 04.02.1989 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.5).

07.11.2002 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав будинок № 46 з господарчими будівлями, розташований по АДРЕСА_1. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08.06.2006 року зазначений договір був визнаний дійсним (а.с.7).

Державна реєстрація права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 була проведена Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 18.07.2006 року (а.с.8).

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.06.2009 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2009 року з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором №08р-141 від 11.07.2008 року у розмірі 428120,66 грн. При виконанні судового рішення від 17.06.2009 року державним виконавцем 07.04.2012 року описано та накладено арешт на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно протоколу №13/093/12/І-1 від 24.09.2012 року житловий будинок, що належав боржнику ОСОБА_4 реалізований за 388327,28 грн., переможцю торгів ОСОБА_5 27.09.2012 року складений акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. 27.09.2012 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, за реєстровим №5240.

Всі вищезазначені обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.12.2014 року яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені 24.09.2012 року Херсонською філією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» з реалізації домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 94,1 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м., гараж літ. «Ж», сараю літ. «З», туалету літ. «К», душу літ. «Л», огорож №2,4, мостіння І. Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане 27.09.2012 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Т. на ім'я ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на вищезазначене домоволодіння (а.с.18-20).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2014 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 спірне домоволодіння (а.с.21).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право власності на спірне домоволодіння виникло у ОСОБА_4 на підставі ст. 334 ЦК України, а в силу вимог ст. 60,61 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскільки прилюдні торги і видане на їх підставі свідоцтво про придбання майна визнані у судовому порядку недійсними то положення ч.2 ст.388 ЦК застосуванню не підлягає, а тому ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем нерухомого майна і не мав права його відчужувати відповідачеві.

Якщо майно було набуте безвідплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Разом з тим, оскільки витребувати можна лише індивідуально визначене майно, то відповідно до вказаних норм закону та ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володіння відповідача.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачу спірне домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності подружжя без визначення часток та без виділу їх в натурі, а тому вона не може самостійно вимагати його повернення в цілому.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час вирішення справи позивачем не ставилося питання про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності за кожним із подружжя на належні їм частки у праві спільної сумісної власності. Судом не встановлено право власності позивача одноособово на спірне домоволодіння.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: