Номер провадження: 22-ц/785/607/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія" (далі СТзДВ "Гарантія"), ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року,

встановила:

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до СТзДВ "Гарантія", ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послалась на те, що 27 травня 2013 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Миколаївська дорога в місті Одесі, не врахував дорожні обставини, не витримав безпечну швидкість руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який від удару почав рух та здійснив наїзд на зупинившийся попереду автомобіль марки "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані співробітники ДАІ, що зафіксували дорожньо-транспортну пригоду та видали відповідні довідки.

01 липня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси було проголошено постанову, відповідно до якої було визнано винним у скоєнні вищезазначеного правопорушення ОСОБА_4

На виконання вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 №1961-IV цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована СТзДВ "Гарантія", що підтверджується полісом серії № АЕ/2119630 строком дії з 21 грудня 2012 року по 20 грудня 2013 року, тобто таким, що був дійсний на момент ДТП.

28 травня 2013 року ОСОБА_6, яка керувала транспортним засобом "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_2 та була потерпілою за зазначеною подією (право власності на транспортний засіб належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5) повідомила СТзДВ "Гарантія" про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2119630, що підтверджується відповідним повідомленням.

17 липня 2013 року до СТзДВ "Гарантія" звернулась з заявою на виплату страхового відшкодування.

Тобто, станом на 17 липня 2013 року СТзДВ "Гарантія" були надані усі необхідні документи, передбачені для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Після чого між позивачем та СТзДВ "Гарантія" було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнав позивач внаслідок ДТП, а саме 48 264,50 грн., за винятком франшизи у розмірі 1000,00 грн., сума якої сплачується винуватцем ДТП, а саме ОСОБА_4 Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Договором/полісом АЕ/2119630 передбачено франшизу у розмірі 1000 гривень, суму якої ОСОБА_4 сплатив.

Вказана матеріальна шкода визначається звітом № 03057 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Мазда 3.

Тобто, ОСОБА_4 повинен відшкодувати 16902,58 грн.

Оскільки, СТзДВ "Гарантія" у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконало, допустивши прострочення грошового зобов'язання, а тому бездіяльність відповідача призвела до порушенням зобов'язання, і з 16 жовтня 2013 року СТзДВ "Гарантія" вважається таким, що прострочило грошове зобов'язання і відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пеня, яку повинно сплатити СТзДВ "Гарантія" складає 1986,41 грн.

Розмір відновлюваного ремонту становить 65 167,08 грн.

Сума завданої моральної шкоди оцінена позивачем у розмірі 5000 гривень. Позивачу довелося звернутися за наданням правової допомоги та виплатити Адвокатському бюро "Федяєва Сергія Володимировича" 6000 грн.

Таким чином, позивач просила стягнути з СТзДВ "Гарантія" суму страхового відшкодування у розмірі 47 264,50 грн., пеню у розмірі 1986,41 грн.; з ОСОБА_4 - матеріальну шкоду у розмірі 16902,58 грн.; солідарно з відповідачів: моральну шкоду у розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 771,53 грн.

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити;

- представник СТзДВ "Гарантія" до суду не з'явився;

- ОСОБА_4 проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав повністю.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд першої інстанції вирішив:

- стягнути з СТзДВ "Гарантія" на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, суму страхового відшкодування у розмірі 47264,50 грн., пеню у сумі 1986,41 грн., а всього 49250,91 грн.;

- стягнути з СТзДВ "Гарантія" на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, суму витрат на правову допомогу у розмірі 5880,98 грн.;

- стягнути з СТзДВ "Гарантія" на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 моральну шкоду в сумі 1000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, моральну шкоду у сумі 1000 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, суму витрат на правову допомогу у розмірі 119,02 грн.;

- стягнути з СТзДВ "Гарантія" на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, судовий збір в сумі 385,77 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, судовий збір в сумі 385,77 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3.) просить рішення суду скасувати в частині незадоволення вимог до ОСОБА_4 щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 16902,58 грн.; ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 16902,58 грн.; інші частини рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний позов, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 11, 16, 22, 23, 525, 526, 549, 611, 612, 623, 629, 1166, 1167, 1192 ЦК України, Закону України "Про страхування", правомірно виходив з наступного.

27 травня 2013 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Миколаївська дорога в місті Одесі, не врахував дорожні обставини, не витримав безпечну швидкість руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який від удару почав рух та здійснив наїзд на зупинившийся попереду автомобіль марки "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2013 року, ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні вищезазначеного правопорушення (а.с. 16).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована СТзДВ "Гарантія", що підтверджується полісом серії № АЕ/2119630 строком дії з 21 грудня 2012 року по 20 грудня 2013 року, тобто таким, що був дійсний на момент ДТП (а.с. 17).

28 травня 2013 року ОСОБА_6, яка керувала транспортним засобом "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_2 та була потерпілою за зазначеною подією повідомила СТзДВ "Гарантія" про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2119630, що підтверджується відповідним повідомленням (а.с. 14-15).

29 травня 2013 року ОСОБА_4 надав аналогічне повідомлення СТзДВ "Гарантія" (а.с. 18-19).

17 липня 2013 року до СТзДВ "Гарантія" звернулась позивач з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с. 20).

Тобто, станом на 17 липня 2013 року, СТзДВ "Гарантія" були надані усі необхідні документи, передбачені для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування.

Між позивачем та СТзДВ "Гарантія" було погоджено розмір збитків, базою якого стало проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, які зазнав позивач внаслідок ДТП, а саме 48 264,50 грн., за винятком франшизи у розмірі 1000 грн., сума якої сплачується винуватцем ДТП, а саме ОСОБА_4 Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Договором/полісом АЕ/2119630 передбачено франшизу у розмірі 1000 гривень, суму якої ОСОБА_4 сплатив.

Вказана матеріальна шкода визначається звітом № 03057 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу "Мазда" в сумі 48 264,50 грн. (а.с. 25-28).

Оскільки, СТзДВ "Гарантія" у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконало, допустивши прострочення грошового зобов'язання, а тому бездіяльність відповідача призвела до порушенням зобов'язання, і з 16 жовтня 2013 року СТзДВ "Гарантія" вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання і відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пеня, яку повинно сплатити СТзДВ "Гарантія" складає 1986,41 грн.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги стосовно витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, різницею між відновлювальним ремонтом транспортного засобу та відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу в розмірі 16 902,58 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів щодо обґрунтування вказаної суми.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не в повному обсязі довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія", ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда