Провадження № 2/487/567/15
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Завод Екватор про визнання відмови у прийнятті на роботу незаконною, зобов'язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ Завод Екватор про визнання відмови у прийнятті на роботу на посаду юриста незаконною, зобов'язання укласти трудовий договір та прийняти на посаду юриста з 12.09.2014 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.09.2014 року по день ухвалення судом рішення.

В позові позивач зазначила, що з 08.11.2013 року вона перебувала на обліку Корабельного районного центру зайнятості м. Миколаєва. Відповідно до інформації про потребу в працівниках від 05.08.2014 року відповідача до Державної служби зайнятості, Корабельним центром зайнятості м. Миколаєва їй було надано направлення на працевлаштування від 03.09.2014 року, в якому було зазначено, що вона особа яка має додаткові гарантії у працевлаштуванні та 04.09.2014 року вона звернулась до відповідача з заявою про прийняття на роботу на посаду юриста та вказаним вище направленням. Проте, працівником відділу кадрів ОСОБА_2 їй було відмовлено у прийнятті заяви та запропоновано заповнити анкету, яка вимагає надання особистої інформації, що є грубим порушенням її особистого життя та проявом неповаги до претендентів на посаду, а вказана інформація може бути неправомірно використана. Заяву без заповнення анкети з обов'язковою вклеєною фотокарткою ОСОБА_2 реєструвати відмовилась, а при усному опитуванні ставила питання про сімейний стан та наявність дітей, а після того, як вона вказала, що має дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 зробила відмітку, що кандидат не відповідає вимогам та поставила печатку підприємства на свій підпис, при цьому не було заповнено графу причина відмови у направленні та не надано письмової відмови в порушення вимог ст.ст. 22, 184 КЗпПУ. При цьму, вона відповідала усім вимогам претендента на вакантну посаду юриста: має стаж роботи юристом більше 6 років, в тому числі на виробничому підприємстві, освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність юрист, у зв'язку з чим вважає єдиною підставою відмови у працевлаштування є наявність у неї малолітньої дитини. На її письмове звернення, вона отримала відмову директора відповідача від 23.09.2014 року та їй було повідомлено, що їй було відмовлено у прийнятті на посаду, у зв'язку з ненаданням заповненої анкети та автобіографії, з метою оцінки її ділових та моральних якостей. Вважає, таку відмову відповідача незаконною, такою що суперечить вимогам діючого законодавства.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про задоволення позову.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Згідно наданих письмових заперечень вбачається, що відповідно до Закону України Про зайнятість населення 5% квота нормативу працевлаштування категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування відповідачем виконана, тому вакансія має бути укомплектована на загальних підставах. Тому центр зайнятості Корабельного району не мав підстав для для видання направлення в рахунок нормативу і таке направлення не видав, тому позивач безпідставно стверджує, що вона мала додаткові гарантії у працевлаштування. Станом на 03.09.2014 року до заводу звернулось орієнтовано 25 претендентів на зайняття посади юрист, в тому числі за направленням центру зайнятості м. Миколаєва, серед яких була і ОСОБА_1. Відповідно до до положень п. 5.3.1 Порядку прийма на роботу, локального нормативного акта ПАТ Завод Екватор, який створено на підставі стандартів підприємства СТП.КЮЛІ.648-2003 Система управління якістю. Людські ресурси та затвердженого головою правління директором заводу від 04.01.2004 року, керуючись п.1 ч.4 ст. 50 Закону України Про зайнятість населення комплектовання вакантної посади відбувається за конкурсом та оформлення прийому на роботу можливе тільки після перемоги у конкурсі. Для участі у конкурсі претендентам було запропоновано надати копії документів, передбачених ст. 24 КЗпП та заповнити анкету. При цьому, ОСОБА_1 надати усі необхідні документи та заповнити анкету відмовилась, тобто відмовилась взяти участь у конкурсі, про що роботодавцем у направленні була зроблена відмітка про те, що кандидат не відповідає вимогам. При цьому, анкета заповнюється і подається претендентами на посаду має на меті визначення самим претендентом наявності у кандидата певних ділових якостей, не заповнення анкети не є підставою для відмови у прийняття на роботу. Міркування позивача, що їй було відмовлено у працевлаштуванні через наявність у неї дитини є надуманими.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, позивач ОСОБА_1 з 01.11.2013 року перебувала на обліку Корабельного районного центру зайнятості м. Миколаєва як безробітна особа.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України Про зайнятість населення роботодавці беруть участь у забезпеченні зайнятості населення. До обов'язків роботодавця відноситься, в числі інших обов'язків, своєчасне та у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, подавати місцем центрам зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії), виконання нормативу працевлаштування категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню у розмір 5% середньооблікової численності штатних працівників за попередній календарний рік.

Відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України Про зайнятість населення із змінами та доповненнями ПАТ Завод Екватор 21.01.2014 року було надано Заводському районному центру зайнятості Інформацію про зайнятість і працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню за 2013 рік. Відповідно до цієї інформації на вказаному підприємстві працювало протягом 2013 року 181 особа, яка відноситься до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, або 32% від середньооблікової численності працюючих, тобто квота у 5% для працевлаштування осіб, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, підприємством виконана в повному обсязі.

05.08.2014 року до Заводського центру зайнятості ПАТ Завод Екватор було надано звіт за ф. 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) про наявність попиту на робочу силу за посадою юрист, в характеристиці вакансії юрист не було вказано, що ця вакансія для громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України Про зайнятість населення, що підтверджується №02/13-1081 від 29.07.2015 року Корабельного районного центру зайнятості.

Отже, позивач повинна була претендувати на вільну вакансію на загальних умовах.

Проте, відповідно до інформації про потребу в працівниках від 05.08.2014 року ПАТ Завод Екватор до Державної служби зайнятості, Корабельним центром зайнятості м. Миколаєва ОСОБА_1 було надано направлення на працевлаштування від 03.09.2014 року на вільне робоче місце, в якому було зазначено, що особа належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування.

04.09.2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про прийняття на роботу на посаду юриста та за вказаним вище направленням.

Відповідно до п. 1,7 ч.4 ст. 50 Закону України Про зайнятість населення роботодавець має право самостійно здійснювати добір працівників або за участю місцевих центрів зайнятості, проводити співбесіди з кандидатами на працевлаштування з метою визначення відповідності їх професійних знань, вмінь та навичок встановленим вимогам.

При цьому, в роботі з персоналом ПАТ Завод Екватор використовує поряд з нормативно-правовими актами локальні (внутрішні) організаційно-правові документи, а саме СТП.КЮЛІ.648-2003 Система управління якістю. Людські ресурси, який створено на підставі стандартів підприємства, затвердженого головою правління директором заводу та введеного в дію наказом від 04.01.2004 року №1 та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затверджені на конференції трудового колективу ПАТ Завод Екватор 21.03.2012 року відповідно до ст. 142 Конституції України..

Відповідно до положень п, 5.1.3 Порядок прийому на роботу СТП.КЮЛІ.648-2003 укомплектування вакантних посад на ПАТ Завод Екватор відбувається за конкурсом, а оформлення прийому на роботу можливе тільки після перемоги в конкурсі.

Для участі в конкурсі претендентам пропонується надати копії документів, передбачених ст. 24 КЗпП України та заповнити анкету, форма якої затверджена СТП.КЮЛІ.648-2003 Система управління якістю. Людські ресурси.

Позивачка для участі у конкурсі надала свідоцтво про народження дитини, копію трудової книжки та диплом про освіту з додатками, при цьому відмовилась заповнити анкету, автобіографію та надати інші необхідні документи, у зв'язку з чим згідно корінця направлення на працевлаштування №0001052 від 03.09.2014 року їй було відмовлено в прийнятті на роботу з причин «Кандидатура не відповідає вимогам».

09.09.2014 року позивачка письмово звернувся до директора ПАТ Завод Екватор з заявою.

23.09.2014 року листом №89/65 від 23.09.2014 року директор підприємства повідомив позивача про те, що підприєсмтвом не було порушено її право на прийняття участі у конкурсі на заміщення вакантної посади, з вказанням, що нею не було заповнено та не передано до відділу кадрів анкета та автобіографія, як це передбачено локальними організаційно-правовими документа підприємства, а саме СТП.КЮЛІ.648-2003 Система управління якістю. Людські ресурси.

Відповідно до ст. 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

А тому, враховуючи вищенаведену норму, укладення трудового договору потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. В протилежному випадку підприємство позбавляється можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов'язки по підбору та розміщенню кадрів і нести відповідальність за додержання працівниками кваліфікаційних вимог.

Направлення служби зайнятості є обов'язковими для підприємств лише щодо осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних конкурувати на ринку праці. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про зайнятість населення» на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладений обов'язок працевлаштування лише визначеної місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад кількості осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці. Ці категорії визначенні ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення», а також до них віднесені інваліди. Судом встановлено, що позивач до цих категорій не відноситься.

Крім того, судом встановлено, що позивач не належить до осіб, з якими відповідач був зобов'язаний укладати трудовий договір (запрошені на роботу в порядку переведення (ст. 24 КЗпП України), молоді спеціалісти, яких в установленому порядку направлено на роботу в дану організацію відповідно до ст. 197 КЗпП України).

Згідно ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Врахувавши вищевикладене суд вважає, що відмова відповідача у прийнятті на роботу ОСОБА_1 є обґрунтована та вмотивована.

Оскільки відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у прийнятті на роботу, відсутні підстави для зобов'язання відповідача укласти трудовий договір та прийняти позивача посаду юриста з 12.09.2014 року, а також, що позивач мала вимушений прогул і відповідно до правил ч. 2 ст. 235 КЗпП України необхідно виплатити їй середній заробіток.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про відмову відповідача у прийнятті на роботу позивача з мотивів, пов'язаних наявністю у неї малолітньої дитини, не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають внаслідок їх недоведеності та безпідставності.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Завод Екватор про визнання відмови у прийнятті на роботу незаконною, зобов'язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 730,80 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина