Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 березня 2015 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2014 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування якої позивачем зазначено, що 30 травня 2014 року ОСОБА_2 отримав у нього 1000,00 доларів США строком до 01 липня 2014 року, про що була написана відповідна розписка. Згідно з розпискою відповідач повинен був повернути до 01 липня 2014 року суму боргу у розмірі 1300,00 доларів США. Транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 залишив позивачу в якості застави. На сьогоднішній час умови розписки відповідачем не виконані. Тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача борг в розмірі 16838,25 гривень, 3% річних в сумі 167,46 гривень, збитки завдані інфляцією в розмірі 1202,24 гривень, 4000,00 гривень на правову допомогу та судовий збір у сумі 243,60 грн. та 121,80 грн.

Представник позивача надав суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а. с. 32).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі, шляхом надання оголошення в засобах масової інформації з викликом відповідача у судове засідання (а. с. 33), про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вказані обставини, суд вважає недоцільним подальше відкладання розгляду справи, та на підставі статті 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку.

Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 30 травня 2014 року між сторонами у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 1000,00 доларів США строком до 01 липня 2014 року, строком до 01 липня 2014 року суму боргу в розмірі 1300,00 доларів США. Транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 залишив в якості застави (а. с. 7).

Відповідно о офіційного курсу валют Національного банку України станом на 29 жовтня 2014 року 100 доларів США дорівнює 1295,2482 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на 29 жовтня 2014 року складає 16 838,25 гривень.

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг позивачу не повернув. На неодноразові звернення з приводу повернення боргу відповідає, що грошей у нього не має та віддати борг він не може.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем (у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі визначені родовими ознаками , він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст..ст. 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв'язку з цим відповідач зобов'язаний сплатити 3% річних від простроченої суми. (3% річних * сум боргу * на кількість прострочених днів / 365 днів) / 3% * 16 838,25 гривень * 121 днів заборгованості / 365 днів = 167,46 гривень.

Розрахунок збитків завданих інфляцією: сукупний індекс інфляції розраховується за формолою: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2: 10) х (І І 3:100) х … (І І Z:100), де І Іс - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення / період прострочення: липень 2014 року - жовтень 2014 року, Індекс інфляції за цей період складав: липень 2014 року - 100,4 гривень, серпень 2014 року - 100,8 гривень, вересень - 102,9 гривень, жовтень 2014 року - 102,90 гривень. І Іс = (100,4/100) х (100,8:100) х (102,9:100) х (102,9:100) = 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,029 = 1,0716; 16835,10 х 1,0716 = 18040,49 гривень, сума заборгованості зарахуванням індексу інфляції складає 18040,49-16838,25=1202,24 гривень.

На даний час умови розписки не виконано відповідачем, в наслідок чого, станом на 29 жовтня 2014 року, утворилась заборгованість в розмірі 18207,95 гривень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови укладенного договору між сторонами договору та норми діючого законодавства. Сума основного боргу за вказаним договором становить 1300,00 долларів США, що дорівнює гривневому еквіваленту 16838,25 гривень за курсом Національного Банку України станом на 29 жовтня 2014 року. Відповідно до розрахунку (сума боргу х 3% + збитки завдані інфляцією / дні року (365 днів) х дні прострочення) сума, яка підлягає стягненню за прострочення зобов'язання складає 1369,70 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 18 207,95 гривень (сума основного боргу + 3% річних + збитки завдані інфляцією).

З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в зазначеній частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, керуючись положеннями ст. 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", якою встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, та враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 730,80 грн., частково задовольнивши таким чином вимоги в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судових витрат, що складаються з витрат на сплату суми судового збору у розмірі 243,60 грн.

Оскільки у задоволенні заяви про забезпечення доказів було відмовлено, витрати по сплаті судового збору за подання даної заяви не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 554, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30 травня 2014 року у сумі 16 838,25 грн., 3% річних у сумі 167,46 грн. та інфляційні збитки у розмірі 1 202,24 грн., 730,80 грн. - витрат на правову допомогу, разом - 18 938 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн.. 60 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий суддя Г.В. Черновськой