Справа № 150/749/15-ц
Провадження №2/150/273/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кушнір Б.Б.,

за участю: секретаря Гендзьори О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі-Захаряш Ф.В., позивач) звернувся до суду з позовною заявою до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» (далі-СТзОВ «Росія», відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, посилаючись на те, що у звязку із закінченням строку дії договору оренди земельної 30.11.2014 року у відповідача відсутні правові підстави для користування вказаною земельною ділянкою, відтак, вважає, що відповідач на даний час використовує земельну ділянку незаконно, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні, підтримав доводи позовної заяви, просить позов задоволити.

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні, заперечив доводи позовної заяви, вказавши, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчується лише 15 грудня 2015року, а тому доводи позивача про самовільне зайняття земельної ділянки є безпідставними та необґрунтованими жодними належними та допустимими доказами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, утримався від надання пояснень по суті позовних вимог, зазначивши, що відділ Держгеокадастру Чернівецького району повноважний лише надати інформацію по здійсненню реєстрації договору оренди земельної ділянки з підтверджуючими документами.

З пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається наступне:

Згідно державного акта на право власності на землю серії ВН №049529 від 10.05.2001 року, площею 1,87га г, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області належить ОСОБА_5.

20 серпня 2009 року ОСОБА_5 (орендодавець) та СТОВ «Росія» (орендар) було укладено договір оренди №132 земельної ділянки, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, розміром 1,87га.

Відповідно до п.7 договору, договір укладено на 5років.

Хоча договір містить виправлення щодо строку дії договору, однак, представники сторін підтвердили наявність таких виправлень у всіх примірниках договору та визнали, що такий було укладено саме на 5 років. Суд оглянув оригінали договорів в судовому засіданні, в обох примірниках сторін наявні виправлення у пункті 7 договору на «Пять років».

По акту приймання-передачі земельної ділянки від 20.08.2009 року орендавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 1,87га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно договору оренди землі терміном з 20 серпня 2009 року по 30 листопада 2014 року.

16 грудня 2010 року вищевказаний договір був зареєстрований в Чернівецькому відділі сектору Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за номером 99.

Згідно доводів позовної заяви та пояснень представника позивача, позивач, вважаючи, що термін дії договору сплинув 30.11.2014 року, оскільки саме на такий термін було надано в оренду земельну ділянку згідно акту приймання-передачі, повідомив у жовтні місяці 2014 року відповідача про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення, оскільки позивач має намір самостійно використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами (докази такого повідомлення матеріали справи не містять).

З пояснень представників сторін встановлено, що на момент подання позовної заяви та розгляду справи відповідач використовує орендовану земельну ділянку на підставі договору оренди.

Різне тлумачення строків дії договору оренди стало підставою для звернення ОСОБА_5 з позовом про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що в позові слід відмовити, з огляду на наступне:

Відносини, повязані з орендою землі регулюються главою 58 Цивільного кодексу України, Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та договором оренди.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2009 року ОСОБА_5 та СТОВ «Росія» було підписано договір оренди №132 земельної ділянки, яка розташована на території Борівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, розміром 1,87га, строком на 5 років.

Окрім того, сторонами того ж дня було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, відповідно до якого орендавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 1,87га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно договору оренди землі терміном з 20 серпня 2009 року по 30 листопада 2014 року.

16 грудня 2010 року вищевказаний договір був зареєстрований в Чернівецькому відділі сектору Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за №99.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору ( стаття 15 Закону України "Про оренду землі"). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років ( стаття 19 Закону України "Про оренду землі").

Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державній реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрацій.

З огляду на викладені норми законодавства суд зазначає, що договір оренди землі №132, який узгоджений та підписаний сторонами 20.08.2009 року, вважається укладеним 16.12.2010року, тобто з моменту державної реєстрації, відтак, саме з цієї дати слід обраховувати строк дії договору.

Разом з цим, доводи позивача про те, що строк дії договору закінчився 30.11.2014року з посилання на акт приймання-передачі земельної ділянки від 20.08.2009р., яким визначено строк оренди, вважаються судом безпідставними, оскільки строк дії договору це істотна умова, яка встановлюється умовами договору і не може бути змінена актом приймання-передачі земельної ділянки.

Окрім того, умовами договору також визначено порядок передачі земельної ділянки орендарю у пятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п.16 договору); орендар земельної ділянки зобовязаний приступати до використання земельної ділянки в строк, встановлений договором, зареєстрованим у встановленому законом порядку (п.27 договору); даний договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.39 договору).

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору.

Тобто, незареєстрований договір, хоча й узгоджений сторонами правочину та підписаний ними, не є укладеним незалежно від причин, що призвели до відсутності його державної реєстрації, однак, договір, який пройшов державну реєстрацію, хоча й за спливом певного строку після його підписання, є таким, що укладений, і має юридичну чинність виключно з моменту реєстрації.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами, що відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, оскільки використання відповідачем спірної земельної ділянки здійснюється на договірних засадах, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215, 218, 222-223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_5 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Чернівецькому районі Вінницької області, про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення, відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складено 23.10.2015 року.

Суддя Кушнір Б.Б.