Справа № 462/6869/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом в суд про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 38927,72 дол. США та 65665,42 грн. заборгованості за кредитним договором №616/36-033 від 23.08.2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.08.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №616/36-033, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 23.08.2017 року. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 23.08.2007 року було укладено договір поруки №616/36-013, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_5 зобовязань, що виникли з кредитного договору. Позивач виконав свої зобовязання за договором, проте відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_5 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі, а ОСОБА_3, як поручитель, не забезпечила погашення кредиту, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитом, що станом на 11.09.2014 року складає 38927,72 дол.США та 65665,42 грн., з яких 21874,24 дол. США основна сума кредиту, 17053,48 дол. США відсотки за користування кредитом, нараховані станом на 11.09.2014 року, 28912,47 грн. пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, нараховану з 11.09.2013 року по 10.09.2014 року, та 36752,95 грн. пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках, нараховану з 11.09.2013 року по 10.09.2014 року.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, при цьому зазначили, що позовна давність, як стверджують відповідачі не сплила, оскільки перебіг позовної давності переривався предявленням частини вимог до відповідача ОСОБА_5, як вбачається з рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2010 року, і почав відраховуватись заново з 13.04.2013 року. Після цього, строк позовної давності перервався вдруге 13.03.2013 року, так як банк в письмовій формі направляв позичальнику і поручителю вимоги про погашення кредиту. Крім цього, не заслуговують на увагу покликання відповідача ОСОБА_3 про те, що сторонами не дотримано форму договору поруки, а тому договір є неукладеним, оскільки жодної умови про нотаріальне посвідчення договору поруки законодавство не містить. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та визнати, що договір поруки є недійсним, оскільки сторонами його нотаріально не посвідчено.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, однак був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. При цьому подав заяву про застосування до вимог позивача позовної давності і на підставі цього в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 23.08.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №616/36-033, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 23.08.2017 року (а.с.4-6).

Згідно п.3.3.7, 3.3.8 даного договору, позичальник зобовязаний сплатити проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4, 2.5 цього договору та своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в термін, визначений п.1.1 цього договору.

Відповідно до п.4.3 договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2-3.3.13 договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3% від суми кредиту, визначеного п.1.1 договору за кожний випадок.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що позичальник зобовязаний у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених в п.п.3.3.6, 3.3.7 договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею).

Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-9), що ОСОБА_5 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №616/36-033 від 27.08.2007 року, зобовязання, зокрема, станом на 11.09.2014 року має заборгованість в сумі 38927,72 дол.США та 65665,42 грн., з яких 21874,24 дол. США основна сума кредиту, 17053,48 дол. США відсотки за користування кредитом, нараховані станом на 11.09.2014 року, 28912,47 грн. пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, нараховану з 11.09.2013 року по 10.09.2014 року, та 36752,95 грн. пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках, нараховану з 11.09.2013 року по 10.09.2014 року.

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_5 односторонньо порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором №616/36-033 від 23.08.2007 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 23.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №616/36-013 від 23.08.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3, як поручитель, зобовязалася відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_5 зобовязань, що виникли з кредитного договору від 23.08.2007 року (а.с.7). Згідно п.п.1.1 даного договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями ОСОБА_5 за кредитним договором.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання.

Крім цього, як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову.

З матеріалів справи вбачається, що позичальнику ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_3 було направлено вимоги відповідно за вих.№08.206-297/297/24541/1 від 15.09.2014 року та за вих.№08.206-297/297/24541/2 від 15.09.2014 року повернути суму заборгованості, в яких розяснено наслідки неповернення боргу, проте такі залишено без реагування (а.с.13,14).

Щодо заперечень відповідачів з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, то такі не можуть братись судом до уваги з огляду на наступне.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з даним позовом 29.09.2014 року (а.с. 1).

У відповідності до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Зі змісту п.4.5 договору кредиту від 23.08.2007 року у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених в п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно п.6.3 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а у випадку його невиконання, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З даних розрахунку заборгованості, зокрема таблиці погашення нарахованих відсотків (а.с.9), вбачається, що останнє погашення позичальника було здійснене 21.08.2009 року в сумі 500 дол. США.

Таким чином, у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_5 зобовязань із 21.08.2009 року порука мала би припинятись 21.10.2012 року (21.08.2009 року + 60 днів + 3 роки).

Як вбачається із рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області 12.04.2010 року банк предявляв вимогу до відповідача ОСОБА_5 сплатити заборгованість, чим фактично перервав строк позовної давності. З огляду на зазначене, строк позовної давності почав відраховуватися заново з 13.04.2010 року.

Крім цього, позивач на підставі п.4.5 договору кредиту і п.3.1.1 договору поруки 13.03.2013 року предявив вимоги про погашення кредиту позичальнику і поручителю відповідно за вих. №19.1-06/4950/1 та вих.№ 19.1-06/4950/2 (а.с. 65, 66), чим вдруге перервав строк позовної давності, який після цього згідно ч.3 ст.264 починається заново.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем не пропущено строку позовної даності як щодо вимог до позичальника ОСОБА_5, так і до поручителя ОСОБА_3

Що стосується доводів представника відповідача ОСОБА_4, що договір поруки є неукладеним, оскільки не дотримана форма договору, який повинен був бути нотаріально посвідчений, то такі не можуть братись судом до уваги, так як згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі і закон не вимагає нотаріального посвідчення такого.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем ОСОБА_5 кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником ОСОБА_5 і поручителем ОСОБА_3 позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №616/36-033 від 23.08.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.15).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (м.Київ, вул.Ковпака, 29, рахунок №0001, МФО 300023, ) 38927,72 дол.США та 65665,42 грн. заборгованості за кредитним договором №616/36-033 від 23.08.2007 року.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» по 1827 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.