У Х В А Л А

20 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -Верхньосиньовиденська селищна рада Соколівського району Львівської області, про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті його батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

15 жовтня 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень ЦК УРСР (1963 року), Закону України «Про власність», Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановляючи ухвалу від 17 липня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, і дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_4 своїх позовних вимог, зокрема, що він є спадкоємцем після смерті померлих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та після відкриття спадщини прийняв її, а також, що його покійний брат ОСОБА_9 за свого життя не прийняв спадщину.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року суд касаційної інстанції, встановивши, що позивач, прийнявши спадщину в установленому законодавством порядку, позбавлений можливості її оформити в позасудовому порядку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, скасував судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалив нове рішення про задоволення позову спадкоємця та визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

У судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -Верхньосиньовиденська селищна рада Соколівського району Львівської області, про визнання права власності на житловий будинок за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема