Ухвала

іменем україни

16 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 18 квітня 1991 року ОСОБА_4, цивільна дружина батька ОСОБА_3, склала заповіт на користь позивача, яким на випадок смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно вона заповідає ОСОБА_3 Також позивач зазначив, що заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається в справах виконавчого комітету, а другий виданий заповідачу - ОСОБА_4, заповіт містить особистий підпис ОСОБА_4, відмітку про те, що він посвідчений 18 квітня 1991 року ОСОБА_5 - секретарем Голиківської сільської Ради народних депутатів Олександрівського району Кіровоградської області та її підпис, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, зареєстровано в реєстрі за № 34, стягнуто мито та проставлено гербову печатку. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено. Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус мотивував відсутністю даних про реєстрацію вказаного заповіту у Спадковому реєстрі та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач звертався до Голиківської сільської ради про внесення заповіту до реєстру, відповіддю від 21 квітня 2015 року за вих. № 54 йому було повідомлено, що в зв'язку з переїздом сільської ради в нове приміщення були загублені архівні справи, на даний час книга нотаріальних дій за 1991 рік в раді відсутня, тому не можливо внести заповіт ОСОБА_4 від 18 квітня 1991 року за реєстровим № 34 до Спадкового реєстру.

На підставі викладеного, позивач просив визнати заповіт від 18 квітня 1991 року, що складений ОСОБА_4, дійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та визнаючи за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, апеляційний суд, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права та дійшов вірного висновку про те, що оскільки форма посвідчувального напису заповіту відповідає формі №34, додатку №26 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, посилкових, селищних рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції УССР № 1/5 від 19 січня 1976 року, що діяла на момент складення заповіту ОСОБА_4, а тому позивач має право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ