Номер провадження: 22-ц/785/5232/15
Головуючий у першій інстанції Джабурія А.В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання недійсними довіреності та договору дарування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 /особи, яка вважає, що прийнятим рішенням порушені його права та інтереси/ - ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року, -

встановила:

18.02.2003 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 13.04.1995 року ОСОБА_3, яка не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, видано ОСОБА_6 довіреність, на підставі якої останній подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_7

Вважаючи, що довіреність надавалась ОСОБА_3 в стані тимчасового психічного розладу, просять визнати недійсною довіреність та договір дарування.

ОСОБА_7 померла в 2002 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 /т.1 а.с.261/.

Проведена заміна відповідача на Одеську міську раду.

Справу розглянуто у відсутність представника Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року позов задоволено.

Представник ОСОБА_4 /особи, яка вважає, що прийнятим рішенням порушені його права та інтереси/ - ОСОБА_5, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про його скасування та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

13.04.1995 року ОСОБА_3 видано ОСОБА_6 довіреність, на підставі якої останній подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_7

ОСОБА_7 померла в 2002 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 /т.1 а.с.261/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2014 року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 є його син ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК).

У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, яка регулює питання про прийняття спадщини, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу, тобто випадків, коли батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Як роз"яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18грудня 2009 року № 14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (а аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу у своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, у порушення вимог ч.6 ст. 130, ст.ст. 214, 215ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, оскільки ОСОБА_4 являвся рідним сином померлого ОСОБА_6 та ухвалене у справі судове рішення може вплинути на його права та обов"язки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв'язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, допустив порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 /особи, яка вважає, що прийнятим рішенням порушені його права та інтереси/ - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2005 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання недійсними довіреності та договору дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

В.Д.Коротков