Провадження № 4-с/761/192/2015
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна виконавча служба Деснянського районного управління юстиції у місті Києві та Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» на дії державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Седляр Д.А. та Жиглій В.М.,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_1.) звернулась до суду із скаргою на дії державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Седляр Д.А. та Жиглій В.М., в якій просила суд визнати дії державних виконавців незаконними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 13.11.2012 року, видану старшим державним виконавцем Жиглій В.М. у виконавчому провадженні № 31783133 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року, видану державним виконавцем Седляр Д.А. у виконавчому провадженні № 4363854.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилалась на те, що 17.06.2015 року їй стало відомо про відкриття стосовно неї виконавчих проваджень на підставі виконавчого листа № 2-7827/09 від 23.11.2009 року, виданого Шевченківським районним судом міста Києва. В порушення вимог закону, копії постанов про відкриття виконавчого провадження та оскаржуваних постанов скаржнику не надсилалися. Окрім того, жодного майна або місця проживання на території Деснянського району міста Києва скаржник не має. Під час розгляду справи № 2-7827/09 її було направлено за підсудністю саме у зв'язку із тим, що було встановлено, що ОСОБА_1 не проживає в Деснянському районі.

Посилаючись на викладене, просила суд скаргу задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання скаржник не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд скарги у її відсутність.

Представник стягувача - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. В раніше поданих запереченнях просив суд відмовити у задоволенні скарги у зв'язку із законністю дій державного виконавця.

Представник ДВС в судове засідання не з'явився, копій матеріалів виконавчого провадження, а також будь-яких заперечень щодо задоволення скарги не надав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся неодноразово.

Уважно дослідивши матеріали справи за скаргою, суд прийшов до висновку про те, що скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2010 року Шевченківським районним судом міста Києва на підставі рішення суду, ухваленого по цивільній справі № 2-7827/09 від 23.11.2009 року за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в розмірі 1355466,60 грн. та 1730,00 грн. судових витрат (а.с. 7).

13.11.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Жиглій В.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника (ВП № 31783133), на підставі якої було накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках в ПАТ «КБ «Приватбанк» №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (а.с. 8).

05.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Седляр Д.А. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (ВП № 43638454), згідно з якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено його відчуження (а.с. 10).

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Седляр Д.А. від 05.12.2014 року у ВП № 43638454 виконавчий документ було повернуто стягувачеві (а.с. 11).

Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, в матеріалах справи відсутні докази належним чином направлення скаржнику оскаржуваних постанов.

Окрім того, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20.02.2009 року встановлено, що ОСОБА_1 в Дніпровському районі не зареєстрована, не проживає та не проживала, а тому направлено цивільну справу за позовом Банку до неї за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва (а.с. 50).

Із матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання скаржника є АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження того, що місцем проживання, роботи, перебування боржника ОСОБА_1 є Дніпровський район міста Києва, або в зазначеному районі знаходиться її майно.

Як і не надано доказів того, що ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку було повідомлено про відкриття виконавчих проваджень та винесення оскаржуваних постанов.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року N 606-XIV (із змінами та доповненнями) (далі - Закон N 606-XIV) Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5 (далі по тексту - Інструкція) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в пункті 1.1 цієї Інструкції;

за заявою прокурора в разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ч. 1 ст. 6 Закону 606-XIV, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Державний виконавець у відповідності до ч.2, п.3 ч.3 ст. 11 Закону 606-XIV, Інструкції, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. У процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Статтею 17 Закону унормовано, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону, зокрема, підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що постанову про арешт коштів боржника у ВП № 31783133 від 13.11.2012 року старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Жиглій В.М. та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП № 43638454 державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві Седляр Д.А. було винесено з порушенням вимог ст.ст. 17, 19, 20 Закону України «Про виконавче провадження» та необхідності визнати їх неправомірними та скасувати.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 19, 22, 23, 25, 26, 47, 82-86 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Державна виконавча служба Деснянського районного управління юстиції у місті Києві та Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» на дії державних виконавців відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Седляр Д.А. та Жиглій В.М. - задовольнити.

Визнати дії державних виконавців Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Жиглій В.М. та Седляр Д.А. - незаконними.

Постанову про арешт коштів боржника від 13.11.2012 року, винесену старшим державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві Жиглій В.М. у виконавчому провадженні № 31783133 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2014 року, винесену державним виконавцем Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві у місті Києві Седляр Д.А. у виконавчому провадженні № 4363854 - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ М.А. РИБАК