гСправа № 358/1119/14-ц Провадження № 2/358/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого суді Корбута В.М., за участю секретаря судового засідання Ведмеденко І.В., позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи: Органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області Смоляра Ю.В., представника прокуратури Сєдова В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Богуславської РДА Київської області, прокуратура Богуславського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі-позивач), звернувшись до суду з позовом, просить позбавити ОСОБА_3 (далі-відповідач) батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_7, онучка, дочка).

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що її дочка ОСОБА_8, перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_7, яка приходиться позивачці онучкою. У зв'язку з хворобою її дочки ОСОБА_8, за згодою відповідача ОСОБА_3, дочка разом з онучкою ОСОБА_7 28.08.2008 року переїхали до неї за адресою: АДРЕСА_1, з метою лікування та для надання допомоги матеріального і морального характеру. ІНФОРМАЦІЯ_3 її дочка померла. Після смерті дочки, відповідач ОСОБА_3 погодився, щоб його дочка ОСОБА_7 проживала разом з нею, а він буде телефонувати та іноді провідувати. Однак, приїхавши на поминки дочки на 40 днів, побув у неї лише до 8 січня 2010 року, забув, що у нього є дочка. З невідомих для дитини причин батько перервав телефонні зв'язки з дочкою і навіть не відповідає на її дзвінки. А потім, щоб показати, що він сильно любить свою дочку ОСОБА_7, відповідач звернувся до суду м. Тлумача з позовом «Про відібрання дитини». 01.07.2010 року Тлумацький районний суд, враховуючи інтереси дитини і те, що батько покинув дитину у важкий для неї період, відмовив ОСОБА_3 у задоволені позову та визначив постійне місце проживання онуки разом з нею. Прокуратура Тлумацького району звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В цей же час відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до неї про визначення місця проживання дитини. В судове засідання відповідач не з'явився жодного разу, що вказує на його байдужість до дитини та те, що він не має наміру про неї піклуватись. З 14.03.2012 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки. На даний час відповідач має велику заборгованість по сплаті аліментів. Державним виконавцем Богуславського РУЮ вживалися заходи примусового характеру, спрямовані на стягнення з боржника заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідач в даний час з дочкою не спілкується, ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується листами з виконавчої служби. Він повністю самоусунувся від виховання, утримання, розвитку своєї дочки, оскільки зовсім не цікавиться її долею. При живому батькові дитина стала сиротою. Відповідач є людиною, відстороненою від наших сімейних проблем, йому байдуже, що відбувається з дочкою, його дії несумісні з потребами і запитами дочки, інтереси якої з боку відповідача повністю ігноруються. Неадекватна поведінка батька травмувала ще несформовану психіку дитини, що призвело до психологічних проблем. ОСОБА_7 спочатку нервувала, плакала, не могла зрозуміти, чому батько не хоче з нею спілкуватися, у зв'язку з чим вона разом з онукою змушена була звертатись до психолога та неврологів. Враховуючи вищенаведене, поведінка відповідача по відношенню до своєї дочки потребує вжиття крайніх заходів, а саме - позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки. З часу приїзду її онуки і по даний час дитина перебуває повністю на її утриманні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач одружився з її дочкою, у якої вже була дитини від першого шлюбу - син ОСОБА_10. Коли ОСОБА_10 було 10 років, відповідач його усиновив. Однак після одруження її дочки з відповідачем, онук ОСОБА_10 залишився проживати у неї. Потім онук ОСОБА_10 поїхав проживати до своєї матері, але через два роки знову повернувся до неї. Через деякий час її дочка народила дитину - ОСОБА_7. Вона їм допомагала чим могла. Потім їй зателефонувала дочка та повідомила, що захворіла. Вона відразу взяла гроші та приїхала до дочки, це було в 2008 році. Потім дочка разом з онукою ОСОБА_7 переїхала проживати до неї, оскільки дочка мала намір зробити операцію та лікуватись у онкологічному диспансері м. Івано-Франківськ, але у 2009 році дочка померла. У неї з відповідачем під час хвороби дочки і після її смерті були нормальні відносини. Після того, як відповідач звернувся до суду з приводу відібрання дитини, вона дуже обурилась на нього і тому також звернулась до суду з приводу визначення місця проживання онуки, оскільки відповідач не займається вихованням своєї дочки, не спілкується з нею, не провідує її, не цікавиться її навчанням. Відповідач телефонував дочці по телефону і лякав її судом, онука плакала і казала йому, що бажає проживати разом з нею. Із-за цього у дитини похитнулось здоров'я, онука стала знервованою. Тому вона зверталась до лікаря, про що є записи в амбулаторній картці. Якщо суд позбавить відповідача батьківських прав, то опікуном ОСОБА_7 може стати її старший брат ОСОБА_10. На даний час ні вона, ні онук ОСОБА_10 не перебувають на обліку кандидатів на усиновлення. ОСОБА_2 просила позов задовольнити, оскільки відповідач останні 5 років самоусунувся від виховання, розвитку дочки, не цікавиться її долею, не спілкується та не провідує її, ухиляється від сплати аліментів, тому така поведінка відповідача травмувала психіку дочки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що до дня смерті дружини у нього з позивачем ОСОБА_2 були нормальні відносини. Але після 40-ка поминальних днів, коли позивач ОСОБА_2 разом з його прийомним сином ОСОБА_10 приїхали до нього і запропонували підписати заяву про відмову від дочки ОСОБА_7, він був збентежений і розсерджений на них та порвав цю заяву. Після цього їх відносини погіршились і тому ніякої домовленості з позивачем про те, з ким буде проживати дочка, не було. Він спочатку звернувся до служби у справах дітей за порадою, а потім до Тлумацького районного суду з позовом про відібрання дитини. До початку розгляду справи він просив позивача примиритись та віддати йому дочку, але вона не захотіла. Він дзвонив дочці, але її телефон не відповідав. Після того, як було винесено рішення суду не на його користь, він видалив номер телефону позивача і тому до неї не телефонував. В листопаді 2014 року він звернувся до Органу опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 перешкоджає в цьому та намагається його дискредитувати в очах дитини та державних органів.

Після пояснень відповідача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_2 додатково повідомила, що вона не їздила до відповідача і не пропонувала йому підписати заяву про відмову від дочки ОСОБА_7. Крім того, перед розглядом справи в Тлумацькому районному суді, вона телефонувала відповідачу, щоб вирішити це питання мирним шляхом, але він відмовився з нею спілкуватись.

Неповнолітня ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона раніше вже була в суді. Зараз вона розуміє, яке питання вирішується в цьому суді, оскільки бабуся казала, щоб вона розповіла все, що вона знає. У неї був номер телефону її померлої мами, але два роки тому вона загубила цей телефон, коли їздила на море і тому змінила номер телефону. Бабуся водила її до лікаря невропатолога, тому що вона почала кліпати очима. Вона знає номер телефону батька, але він не відповідав на її дзвінки, оскільки був поза зоною досягнення або не брав слухавку. А коли вона телефонувала з бабусиного телефону, то батько не відповідав. Вона не знає, чому батько з нею не спілкується. Тому зараз вона не хоче, щоб він до неї телефонував.

Після пояснень неповнолітньої ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_3 додатково пояснив, що після того, як між ним та позивачем склались неприязні відносини, він викреслив зі свого телефону номер телефону позивача. Крім того, він не має звички відповідати на телефонні дзвінки та розмовляти з абонентами, номера телефонів яких йому невідомі. Тому він не брав слухавку, коли можливо дзвонила дочка з телефону позивача, а про новий номер телефону дочки йому не було відомо.

Психолог ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що поведінка неповнолітньої дитини адекватна та відповідає ситуації. Неповнолітня ОСОБА_7 чутлива до зовнішніх проявів, емоційно переживала судовий процес, їй болячі згадувати про смерть матері. При спілкуванні поза межами зали судового засідання неповнолітня ОСОБА_7 поводила себе закрито, важко йшла на контакт, можливо це пов'язано з присутністю її дядька ОСОБА_13, який не давав можливості вільно спілкуватися з дитиною.

Під час допиту неповнолітньої ОСОБА_7, вона невпевнено та з острахом відповідала на питання суді. На її думку, це пов'язано з тим, що неповнолітня знаходилася у незвичних для неї умовах.

Проаналізувавши поведінку неповнолітньої, можна зробити загальний висновок, що ОСОБА_7 перебуває в атмосфері непрямого навіювання. В колі її близького оточення, при ній відкрито, емоційно обговорюють негативні риси її батька та проблеми, пов'язані з цим. В підлітковому віці діти підпадають впливу референтних для них дорослих.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_2 є його матір'ю, а неповнолітня ОСОБА_7 - племінницею. З моменту, як захворіла його сестра, відповідач не цікавився життям своєї дочки, не приймав участі у лікуванні своєї дружини. Відповідач сам запропонував залишити дитину у бабусі. Всі приймали участь у лікуванні сестри та допомагали їй, крім відповідача. Якщо відповідача позбавлять батьківських прав, то неповнолітня ОСОБА_7 буде мати якийсь захист від держави та отримувати пільги. Він вважає, що ОСОБА_7 вже втратила батька, а після позбавлення батьківських прав вона його втратить юридично. До повноліття ОСОБА_7 пільги буде отримувати опікун. Відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться нею, заборгованість по аліментам сплатив лише перед судовим засіданням. Він розмовляв з відповідачем після першого суду, який вирішував питання про відібрання дитини, просив його зупинитись, але останній відмовився.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він працює старшим державним виконавцем відділу ДВС Богуславського РУЮ Київської області. У його проваджені перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2012 року, згідно якого необхідно стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Після відкриття провадження він був вимушений винести постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки в судовому рішенні не було визначено стягувача. 03.07.2012 року Тлумацький районний суд Івано-Франківської області виніс додаткову увалу, згідно якої було визначено, що стягувачем по отриманню аліментів є ОСОБА_2 За цей час у боржника виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4075 грн. Після цього виконавчий лист був направлений по місцю роботи боржника, але через деякий час виконавчий лист було повернуто, оскільки боржник там вже не працював, і тому розмір заборгованості по аліментах збільшився. Заходи, які приймались для встановлення доходів та майна боржника позитивних результатів не надали. Після бесіди з боржником у вересні 2013 року, він сплатив 2000 грн. від розміру заборгованості. Крім того, боржник здійснював щомісячні платежі на користь позивача у розмірі по 300-400 грн. Після того, як боржник працевлаштувався, у нього почали стягувати заборгованість по аліментам у розмірі 40% із заробітної плати. Крім того, боржник добровільно окремими платежами сплачував заборгованість по аліментах. Таким чином, станом на грудень 2014 року заборгованість по аліментах була повністю погашена з переплатою. Вважає, що в даному випадку боржник ОСОБА_3 не винний в тому, що з самого початку у останнього виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області Смоляр Ю.В. та прокурор Сєдов В.О. в судовому засіданні висловили думку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки не доведений, так як відсутні правові підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.10.1998 року відповідач ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7. В свідоцтві про її народження, яке видане 17.09.2001 року Мисайлівською сільською радою Богуславського району, зазначено батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_8 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 (а.с.7).

Враховуючи, те що між сторонами по справі, на той час були нормальні відносини, після смерті ОСОБА_8 за усною домовленістю між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було вирішено, що малолітня ОСОБА_7 тимчасово залишиться проживати разом з бабусею ОСОБА_2 в с. Будзин, Тлумацького району Івано-Франківської області.

Після того, як між сторонами по справі виникли неприязні відносини, ОСОБА_3 звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом про відібрання малолітньої дочки від ОСОБА_2, посилаючись на ст. 163 СК України. В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місце проживання дитини за адресою с. Будзин Тлумацького району задоволено (а.с.11-13).

Згідно додаткового рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2012 року, ОСОБА_2 визнано стягувачем аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_7 (а.с.14).

Як роз'яснено у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 163 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

У відповідності до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками , або в сім'ї одного з них, та на піклування батьків.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав тільки за певних чітко зазначених підстав.

До таких підстав відноситься:

- відмова батьків забрати дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і не виявлення протягом 6 місяців щодо неї батьківського піклування;

- ухилення від виконання матір'ю чи батьком своїх обов'язків по вихованню дитини.

Таке ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, або іншої особи з якою проживає дитина.

- жорстоке поводження з дитиною;

- хронічний алкоголізм або наркоманія батьків дитини;

- експлуатації дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва;

- засудження батька чи матері за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені у вказаній нормі, є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

Для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав потрібні спеціальні знання й досвід роботи з дітьми, які є у органів опіки та піклування. Тому у відповідності до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень позивача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_13, позовні вимоги ґрунтуються лише на п. 2 ст.164 СК України, а саме: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні відповідачем ОСОБА_3 обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_7, а також встановити, що відповідач ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Так, після смерті матері неповнолітньої ОСОБА_7, у відповідача ОСОБА_3, який має бажання спілкуватись з дочкою та приймати участь у її вихованні, склалися складні, конфліктні стосунки з позивачем ОСОБА_2, які стали перешкодою для спілкування батька та дочки, що підтверджується:

- рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місце проживання дитини за адресою с. Будзин Тлумацького району задоволено (а.с.11-13);

- заявою відповідача ОСОБА_3 до органу опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області від 20.11.2014 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ( а.с.57);

- письмовими запереченнями відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с.50,51);

- листами відповідача ОСОБА_3 до дочки ОСОБА_7 до позивача ОСОБА_2 та до начальника відділу освіти Тлумацької РДА (а.с. 86-90).

Згідно пояснень державного виконавця Ульвак О.О. вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини боржника ОСОБА_3, а із-за того, що неможливо було виконати належним чином судове рішення, оскільки в ньому не було зазначено, на користь кого стягувати аліменти та невірно зазначено місце роботи боржника. Станом на грудень 2014 року заборгованість по сплаті аліментів повністю погашена, оскільки боржник добровільно її сплатив.

Згідно висновку органу опіки та піклування Богуславської РДА Київської області від 09.12.2014 року вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Умови його проживання згідно акту обстеження - добрі.

Позбавлення судом батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним та таким, що на даний час не може відповідати інтересам дитини (а.с.55).

Крім того, слід врахувати те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності в діях батьків їх вини. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

В судовому засіданні встановлено, що заходи впливу, як то бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів внутрішніх справи, накладення адміністративної відповідальності, до відповідача не вживалися.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дочки і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, адже не можна поставити в вину відповідачу невиконання батьківських обов'язків, враховуючи те, що існують перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні із-за того, що між відповідачем та позивачем і членами її сім'ї склалися неприязні відносити.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що факт ухилення з боку відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не доведений, підстав для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього дочки ОСОБА_7 немає, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 19, 150-155, 164, 165, 171 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Типовим положенням про комісію з питань захисту прав дитини, яка розглядає питання позбавлення батьківських прав, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Відмовити у позбавленні батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Богуславський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06 березня 2015 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут