АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7578/15 Справа № 191/938/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Твердохліб А. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, середнього заробітку за весь час затримки з їх виплат та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 11 липня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона працювала на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу. Наказом № 101-К від 11.10.2013 року вона була звільнена з підприємства згідно ст. 36 КЗпП України. 11 жовтня 2013 року, в день звільнення, їй роботодавцем була видана трудова книжка, однак кінцевий розрахунок та виплату заробітної плату позивачу не було здійснено. Вважає, що, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач 11.10.2013 року, видаючи наказ № 101-к про звільнення позивача не здійснив повного розрахунку. Також, діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку позивачка оцінює у сумі 2500 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату у сумі 2270 грн. 90 коп., середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати при звільненні станом на 01.07.2015 р. - 86477 грн. 40 коп., а також моральну шкоду у сумі 2500 грн. 00 коп.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас" на користь ОСОБА_2 суму по заробітній платі-2270,90 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати -86477,40 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., а всього 89248,30 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В решті заявлених позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11 липня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона працювала на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу.

Наказом № 101 від 11 жовтня 2013 року позивач була звільнена з підприємства згідно п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 36 календарних днів.

Згідно повідомлення Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 11 листопада 2013 року щодо результатів розгляду скарг позивача з питань дотримання вимог трудового законодавства ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас", інспекцією була здійснена позапланова перевірка підприємства останнього, в результаті якої було встановлено факти не проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, в тому числі в день звільнення; невиплата їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та грошової компенсації за всі належні дні невикористаної відпустки, а також ненадання адміністрацією підприємства щорічної відпустки повної тривалості протягом двох років підряд; виплата заробітної плати працівниками підприємства один раз на місяць; у жовтні 2013 року керівник підприємства в односторонньому порядку прийняв рішення в бік погіршення з питань оплати праці; при цьому не попередивши про це всіх працівників за 2 місяця до його впровадження.

Зазначені обставини також викладені у довідці завідуючого відділом економічної роботи і зарплати обкому профспілки щодо результатів розгляду колективної скарги працівників ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас" на дії керівництва.

Станом на 11.10.2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за вересень 2013 року в сумі 4243,00 грн.

Станом на 11.10.2013 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за 9 відпрацьованих робочих днів у жовтні 2013 року в сумі - 1660,30 грн.

Керуючись положеннями ст. 83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустки», постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», суд встановив, що відповідач не здійснив грошову компенсацію позивачу за всі 36 днів невикористаної щорічної відпустки, що становить - 5430,42 грн.

Таким чином сума заробітної плати позивача за жовтень та компенсації за 36 днів невикористаної щорічної відпустки становить 1660,30 грн.+5430,42 грн. = 7090,72 грн.

Згідно з платіжної відомості № 652 ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» позивачу 18 жовтня 2013 року виплачено грошову суму у розмірі 8248 грн. 53 коп. та 31 жовтня 2013 року - надійшла сума у розмірі 814 грн. 29 коп. Сума вимог позивача по стягненню заробітної плати за вересень, жовтень та компенсації за 36 днів невикористаної щорічної відпустки становить: 4243,00 грн.+7090,72 грн. - 8248,53 грн. - 814,29 грн. = 2270,90 грн. із чого випливає, що позивач в день звільнення і на даний час не отримала всіх належних їй сум при звільненні і на даний час заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористані 36 днів щорічної відпустки становить 2270,90 грн.

Судом встановлено, що позивачу з дня звільнення, тобто з 11 жовтня 2013 року, і по 01 липня 2015 року, повна виплата середнього заробітку не здійснена у зв'язку з наявністю спору.

Згідно копії трудової книжки позивач з 11.07.2011 року по 11.10.2013 року працювала на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу. На підставі наказу № 142 від 01.07.2013 року «Про затвердження штатного розкладу та введення Положення про оплату праці робітників підприємства» була перерахована заробітна плата всім працівникам підприємства, яка виплачувалась протягом липня-жовтня 2013 року. Посадовий оклад позивача, яка обіймала посаду провідного інженера з праці планово-економічного відділу ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас" відповідно до штатного розкладу становив 4243,00 грн.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до вірного висновку, що нездійснення з вини відповідача всіх належних позивачу виплат в день звільнення, надає останньому права вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 86477,40 грн., тобто з 11 жовтня 2013 року по 01 липня 2015 року.

Також, враховуючи характер моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, суд обґрунтовано вирішив стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В своїй скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявність підстав для застосування тримісячного строку давності, вказаного Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року за № 4-рп/2012. Так, день, коли працівник дізнався про порушення свого права є 31.10.2013 року і саме із зазначеної дати і дня починається перебіг тримісячного строку, в межах якого працівник міг звернутися до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але цього не зробив. Такі ж самі правила застосовуються і до відшкодування моральної шкоди. Докази поважних причин пропущення строку зазначеної давності позивач не надав. Таким чином, сплив спеціальної позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в частині стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, на день розгляду справи відповідач не здійснив фактичне проведення з ОСОБА_2 розрахунку, про що свідчить надана відповідачем довідка про стан розрахунків по заробітній платі ОСОБА_2 (а.с. 46). А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати ОСОБА_2 в період з 01.07.2011 року по 01.07.2015 року.

У зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо пропуску тримісячного строку давності та вважає їх безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова