УХВАЛА

іменем україни

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча» про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він з 14 березня 1983 року по 3 січня 2012 року працював у публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»). За час роботи у товаристві з березня 2003 року при виплаті йому заробітної плати не проводилась її індексація. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з березня 2003 року по липень 2006 року, а також середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати за період з 3 січня 2012 року по час ухвалення рішення.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» індексацію заробітної плати з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1 070 грн 60 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 2 500 грн з утриманням публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати, яка не була йому своєчасно проведена та виплачена, компенсації за затримку виплати цих сум недоплаченої частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому також зазначив, що між сторонами у ході розгляду справи виник спір стосовно періоду заборгованих сум, який вирішено на користь відповідача, оскільки позивач змінив заявлені вимоги. У зв'язку з цим визнав наявність правових підстав для врахування співмірності при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 14 березня 1983 року по 3 січня 2012 року працював у ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». За час роботи у товаристві з березня 2003 року по липень 2006 року сума нарахованої, але невиплаченої індексації становила 527 грн 04 коп. Починаючи з серпня 2006 року ОСОБА_3 нараховувалась індексація компенсації у розмірі 543 грн 56 коп. Проте утворилась заборгованість з індексації та компенсації за період з березня 2003 року по липень 2006 року (включно).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштіву роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року № 6-39 цс 11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд вважав, що позов в частині стягнення заборгованості із заробітної плати на користь позивача задоволено частково, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 117 КзПП України, проте не врахував таке.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

ОСОБА_3 скористався своїм диспозитивним правом, змінив позовні вимоги і просив стягнути індексацію з березня 2003 року по липень 2006 року, які суд повністю задовольнив у розмірі 1070 грн 60 коп. (а.с. 22-23), тобто його уточнений позов задовольнив повністю, на що апеляційний суд у порушення вимог ст. 117 КзПП України, ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України уваги не звернув.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко