У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Сєвєродонецької міської ради про визнання дій щодо відмови у приватизації кімнати у гуртожитку незаконними, зобов'язання видати дозвіл на приватизацію кімнати у гуртожитку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати незаконними дії Сєвєродонецької міської ради, Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради щодо відмови у приватизації кімнати АДРЕСА_2, визнати за нею право на приватизацію зазначеного вище жилого приміщення та зобов'язати Сєвєродонецьку міську раду, Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради надати їй дозвіл на його приватизацію.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона мешкає у кімнаті АДРЕСА_2 на підставі ордера від 07 вересня 2000 року, виданого відкритим акціонерним товариством «Об'єднання Склопластик».

11 листопада 2013 року на засіданні комісії з забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків м. Сєвєродонецька було розглянуто її заяву від 06 листопада 2013 року про передачу в порядку приватизації кімнати у гуртожитку, де вона мешкає, та прийнято рішення про відмову у наданні згоди на приватизацію з причини відсутності у неї такого права.

Вказувала, що вона приймала участь у приватизації частки квартири АДРЕСА_1 в 1996 році, але не використала повністю житлові чеки, на приватизаційному депозитному рахунку є залишок коштів, сума яких складає 2,46 грн.

Посилаючись на те, що вона приймала участь у попередній приватизації, але не перевищила санітарну норму і має право на приватизацію житлового фонду в межах вартості невикористаних житлових чеків з доплатою особистих коштів, просила задовольнити позов.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивачка вже приймача участь у приватизації квартири по АДРЕСА_1 у 1996 році, має у власності житло за цією адресою, що виключає її зі складу суб'єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді А.О. Лесько

В.А. Черненко