Справа № 303/4668/14-ц
Провадження № 2/303/2449/15
Рядок стат. звітн. - 4
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого Котубей І.І.,

при секретарі Панас М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, Мукачівської міської ради, ММКП «Закарпатекотранс», треті особи орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсним та скасування наказу, свідоцтва про право власності, договору міни та договору дарування, витребування квартири шляхом виселення та вселення, визнання права користування квартирою,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1, Мукачівської міської ради, ММКП «Закарпатекотранс», треті особи орган опіки та піки та піклування Мукачівської міської ради, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсним та скасування наказу, свідоцтва про право власності, договору міни та договору дарування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 червня 1997 році між нею та відповідачем по справі ОСОБА_1 був укладений шлюб, після чого переїхала проживати до чоловіка в квартиру АДРЕСА_1. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_1, які з народження проживали в цій квартирі. В дану квартиру вона вселялася як член сімї власника. На підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 96 від 27.04.2000 року квартира АДРЕСА_1 була розприватизована. Згідно з цим рішенням ОСОБА_1 було дозволено укласти договір найму на квартиру. В подальшому, згідно з наказу Мукачівського міського комунального підприємства «Закарпатекотранс» № 2 від 20.04.2010 року спірна квартира в порядку приватизації була передана у власність ОСОБА_1 без її згоди, на той час вона була членом сімї наймача, разом з ним проживала і не втратила права на це житло. До того ж, разом з ними також проживали діти, яких також було позбавлено права прийняти участь в приватизації квартири. У звязку з цим вважає, що приватизація квартири відбулася незаконно. Після приватизації, її чоловік ОСОБА_1 19.10.2012 року укладає договір міни спірної квартири з ОСОБА_3 Такий договір має бути визнаний недійсним, так як укладений з порушенням вимог закону, без згоди органу опіки та піклування, він порушує права неповнолітніх дітей. Крім цього, 11.07.2013 року ОСОБА_3 укладає з ОСОБА_11 договір дарування квартири АДРЕСА_1, а у звязку з тим, що попередній договір міни визнається недійсним, то і наступний договір дарування також має бути визнаний недійсним.

Крім того, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, Мукачівської міської ради, третя особа орган опіки та піки та піклування Мукачівської міської ради, про витребування квартири шляхом виселення та вселення, визнання права користування квартирою. Дані вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим рішенням визнано недійсним та скасовано наказ про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_1, свідоцтво про право власності на цю квартиру та договір міни. На даний час квартира перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування, але оскільки позивач та її діти були незаконно позбавлені права користування цією квартирою, вона має бути витребувана у власника шляхом її виселення з квартири, вселення в неї позивача та її дітей і визнання за ними права користування квартирою.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 13 жовтня 2015 року вищевказані справи обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник позивача також підтримала позов в повному обсязі з підстав, наведений у позовних заявах, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що місцем проживання є не місце реєстрації особи, а місце її фактичного проживання. Незважаючи та те, що на момент приватизації спірної квартири позивач та її діти не були в ній зареєстровані, вони фактично там проживали, а тому мали право на отримання квартири у власність шляхом приватизації. Відповідач ОСОБА_1 на момент відчуження квартири отримав новий паспорт, у якому не були вписані його діти, тому нотаріус не мав можливості переконатися, що укладеним договором міни були порушені права дітей. Позивач нічого не знала про приватизацію квартири тільки на одного відповідача ОСОБА_1, про відчуження ним квартири. Вона змушена була змінити місце проживання, оскільки відповідач знущався з неї, проживати з ним було неможливо. Про приватизацію квартири вона дізналася тільки тоді, коли на адвокатський запит отримала відповідну інформацію. В звязку з цим представник позивача вважає, що за даними вимогами не сплив строк давності, так як про порушення свого права позивач дізналася недавно, є всі докази того, що має місце порушення прав позивача і її дітей, а тому всі заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог повністю і просили в позові відмовити.

Представник відповідачів в судовому засіданні просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском строку позовної давності за вимогами про визнання недійсним та скасування наказу і свідоцтва про право власності на квартиру, а в інших вимогах в звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Пояснив, що на ряд обставин у даній справі звернув увагу суд касаційної інстанції, тому вони мають бути враховані при вирішенні спору. Крім того зазначив, що про факт приватизації квартири відповідачем ОСОБА_1 без участі в ній позивача та дітей добре було відомо позивачу, вона особисто приймала активну участь в приватизації квартири, це підтверджується показами свідків. Також це підтверджується тим, що позивач особисто сплачувала комунальні послуги за квартиру і добре знала про склад сімї, а саме про те, що в квартирі зареєстрований тільки один відповідач ОСОБА_1 Позивач змінила місце проживання разом з дітьми самостійно, протягом трьох років вони в квартирі не жили і за захистом своїх прав до суду не зверталися, ніяких заходів щодо захисту прав дітей позивач не вживала. На момент укладення договору міни квартири, який оспорюються, діти в квартирі не проживали, навіть якщо вони і мали право на проживання, то воно порушено не було, оскільки відповідач ОСОБА_1 зобовязався забезпечити дітей таким правом в іншій квартирі, які отримав за цим же договором міни. Про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування позивач та її представник взагалі не вказують, а їх вимоги про витребування квартири не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, позивач не була і не є власником спірної квартири, а тому не має права заявляти позов про витребування майна, незрозумілим є, на який правах вона з дітьми має бути вселена в квартиру.

Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_1 та ММКП «Закарпатекотранс» у судове засідання не зявилися повторно, про час місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Представник Мукачівської міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій зазначив, що проти позову заперечують, просив відмовити в його задоволенні (т.2 а.с 208).

Треті особи - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та орган опіки та піклування Мукачівської міської ради в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 за клопотанням їх представників та за їх згодою буди допитані судом у даній справі в якості свідків.

Так, в якості свідка ОСОБА_1 показала, що на момент приватизації квартири АДРЕСА_1 вона проживала в ній разом з своїми дітьми як члени сім'ї наймача, хоча не були там зареєстровані. Її чоловік ОСОБА_1, який був наймачем квартири, постійно зловживав алкогольними напоями, реєструвати в квартирі дітей не хотів, а вона думала, що діти фактично вважаються зареєстрованими саме в цій кватрирі. Коли між нею та чоловіком погіршилися відносини, він почав застосовувати до неї фізичну силу, вона змушена була забрати дітей і переїхати проживати до своєї матері в Херсонську область. Скориставшись тим, що чоловік поїхав на заробітки, через місяць після його від'їзду, вона зібрала дітей і переїхала до матері. В м.Мукачево вона приїжджала в 2012 році, але в квартиру не приходила. В 2013 році вона, приїхавши знову в м.Мукачево, дізналася, що квартира продана, тому звернулася за захистом своїх прав до адвоката. Тільки після адвокатських запитів вона отримала інформацію, що відповідач ОСОБА_1 приватизував квартиру без дітей, а в подальшому її відчужив. Про приватизацію квартири тільки на одного ОСОБА_1 вона нічого раніше не знала, ніякими питаннями приватизації вона не займалася. При цьому визнає, що за час проживання в квартирі комунальні послуги сплачувала вона, так як чоловік зловживав алкогольними напоями, і знала, що в квартирі був зареєстрований тільки один відповідач, ні в той час, ні після виселення з квартири вона не ставила питання щодо прав дітей на житло.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 показав, що він із своєю сім'єю проживав по сусідству з сім'єю відповідача ОСОБА_1 Після одруження позивач почала проживати в спірній квартирі, яка була неприватизована. В 2010 році виникло питання щодо приватазиції спірної квартири, і тоді позивач особисто приходила до них по допомогу. Зокрема, позивач просила позичити їй гроші, так як у неї була заборгованість за комунальні послуги, через що вона не могла оформити приватизацію. Вони, тобто він з дружиною, позичили позивачу гроші строком на один рік, про що була написана відповідна розписка. Через деякий час він дізнався, що позивач з дітьми втекла від чоловіка і її не було біля двох років. Навіть після зміни місця проживання позивача його дружила з нею зв'язувалася і та обіцяла повернути гроші після того, як продасться квартира. Коли позивач з дітьми вже не проживали у спірній квартирі тривалий час, відповідач ОСОБА_1 вирішив її продати і запропонував їм купити. Вони спочатку не погоджувалися, але потім вирішили зробити обмін. Погодивши всі умови вони уклали договір міни з доплатою, виплатили відповідачу обумовлену в договорі суму. Про факт приватизації квартири позивач добре знала, оскільки сама займалася цим питанням, відповідачу в той час нічого не було потрібно, оскільки він зловживав алкогольними напоями.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 показала, що проживала в одному дворі з позивачем ОСОБА_1 Квартира позивача була не приватизована і приватизація цієї квартири нікого не цікавила. Коли власники інших квартир вирішили приватизувати земельну ділянку, виявилося, що це було неможливо зробити, оскільки квартира № 3 була комунальною. Сімя ОСОБА_1 не мала можливості приватизувати квартиру, оскільки мали велику заборгованість по комунальним послугам. Відповідач ОСОБА_1 зловживав алкогольними напоями, його нічого не цікавило, тому всіма питаннями займалася особисто позивач, як його дружина. Вона особисто приходила до них і просила допомогти вирішити питання приватизації квартири. Розмова проходила між її мамою та позивачем, вона цю розмову чула. Для цього позивачу були позичені кошти, про отримання яких була написана відповідна розписка. Дана розписка була повернута ОСОБА_1 після укладення договору міни квартири. Всі питання, повязані з приватизацією, вирішувала особисто позивач, вона сама збирала необхідні документи. Коли спірна квартира була приватизована, позивач особисто приносила документи і тільки після того власниками всіх квартир була приватизована спільна земельна ділянка. Таким чином, про приватизацію квартири АДРЕСА_2 позивач ОСОБА_1 добре знала, оскільки сама цим і займалася. В подальшому позивач з дітьми виїхала з вказаної квартири, не проживала там тривалий час, а відповідач ОСОБА_1, як єдиний власник, запропонував їм цю квартиру купити. Такої можливості вони не мали і тому уклали з відповідачем договір міни.

Заслухавши думку учасників судового процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 96 від 27.04.2000 року «При приватизацію квартир» квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1 (батьки, брат та сестра відповідача) та відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1997 року, була розприватизована. Згідно із цим рішенням відповідачу ОСОБА_1 також було дозволено одноосібно укласти договір найму на спірну квартиру.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 59 від 30.03.2010 року «Про укладення договорів житлового найму» вирішено укласти з відповідачем ОСОБА_1 договір житлового найму квартири АДРЕСА_1 у складі сімї один чоловік на підставі ст. 106 ЖК України, яка визначає право на зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сімї. На підставі зазначеного рішення, 13.04.2010 року між ЖРЕП № 5 та ОСОБА_1 був укладений договір найму квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 017838 від 11.11.2006 року, шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 21.06.1997 року. Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі звернення ОСОБА_1, Мукачівським міським комунальним підприємством «Закарпатекотранс» був прийнятий наказ № 2 від 20.04.2010 року «Про приватизацію квартир» відповідно до якого ОСОБА_1 у складі сімї один чоловік дозволено приватизувати квартиру № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево. На підставі зазначеного наказу Мукачівським міським комунальним підприємством «Закарпатекотранс» 20.04.2010 року було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Також було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25915233 від 20.04.2010 року.

На момент приватизації квартири № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево єдиною зареєстрованою особою в квартирі був відповідач ОСОБА_1, який скориставшись своїм правом в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернувся про приватизацію квартири.

Разом з тим, на момент приватизації, дітям позивача виповнилося відповідно 9 та 13 років. Як вбачається з довідки Мукачівської ЗОШ № 20 № 01-28/277 від 29.11.2013 року, ОСОБА_1 з 2007 по 2011 рік навчався в школі та проживав в квартирі № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево. Також відповідно до довідки Мукачівської ЗОШ № 20 № 01-28/276 від 29.11.2013 року, ОСОБА_1 з 2004 по 2010 рік також навчалася в школі та проживала в квартирі № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево. Крім того, відповідно до довідки Мукачівського ліцею № 110 від 29.11.2013 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчалася в ліцеї 2010 по 2011 рік та за період навчання проживала в квартирі № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево.

Таким чином судом встановлено, що діти з народження проживали в спірній квартирі, а відтак набули прав і обовязків, як члени сім'ї наймача, постійно, в тому числі і на час приватизації, проживали в квартирі № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево з батьками.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України та права дітей щодо приватизації, у звязку з чим діти були позбавлені права на участь в приватизації спірної квартири, що позбавило їх можливості мати частку у праві власності квартири.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просили застосувати при вирішення данного спору строк позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.4. ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час приватизації квартири, дітям ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 виповнилося відповідно 9 та 13 років, вони були малолітніми, а не неповнолітніми, і положення ч.4 ст. 261 ЦК України застосоване до спірних правовідносин бути не може.

На вказані обставин звернув увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01.07.2015 року, постановленій в даній справі.

Як встановлено судом, про порушення свого права та прав своїх малолітніх дітей позивач ОСОБА_1 знала з моменту прийняття рішення про передачу спірної квартири у власність відповідачу ОСОБА_1 та видачі йому свідоцтва про право власності, отже, перебіг строку позовної давності починається саме з цього моменту.

Вказані обставини підтверджується показами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які надані ними в якості свідків, а тому є належними і допустимими доказами у справі. Зокрема вказані свідки показали, що позивач сама займалася питанням приватизації спірної квартири, позичала в них на це гроші, оскільки відповідач ОСОБА_1 зловживав алкогольними напоями. Факт того, що ОСОБА_1 в той час нічим не цікавився, що він зловживав алкоголем, питанням оплати комунальних послуг займалася позивач, визнається позивачем ОСОБА_1

До показів позивача ОСОБА_1 щодо незнання про приватизацію квартири, наданих суду в якості свідка, суд ставиться критично, оскільки вони повністю суперечать іншим даним, встановленим судом. Крім того, проживаючи в квартирі, особисто здійснюючи оплату комунальних послуг, маючи заборгованість по їх оплаті, позивач не могла не знати про погашення такої заборгованості з метою вирішення питання приватизації.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач про порушення свого права та прав своїх дітей добре знала на момент виникнення спірних правовідносин, тобто в квітні 2010 року, до суду звернулася з цим позовом в липні 2014 року, а тому пропустила строк позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки судом встановлено факт спливу позовної давності за вимогами про визнання недійсним та скасування рішення і свідоцтва про право власності на житло, про застосування такого строку заявлено представником відповідачів, такі вимоги не підлягають до задоволення.

Також не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо визнання недійсним договору міни від 19.10.2012 року з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до договору міни від 19.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 1598, ОСОБА_1 передав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в обмін на квартиру № 62 в будинку № 18 на вул. Окружна в м. Мукачево.

Як встановлено судом в судовому засіданні та визнається позивачем, вона та її діти у квартирі, що була предметом договору міни, не проживала з 03.09.2011 року.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

З 03.09.2011 року місцем проживання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було місце проживання їх матері ОСОБА_1 с.Червонопрапорне Генічеського району Херсонської області, що визнається позивачем.

Жодних доказів того, що позивач не могла проживати в спірній квартирі в м.Мукачево, у справі немає, на підтвердження обставин вимушеного залишення квартири ні позивачем ні її представником не надано жодного доказу.

Позивач визнала, що вона мала намір змінити своє місце проживання та місце проживання своїх дітей, готувалася до цього, оформляла відповідні документи для переведення дітей в іншу школу. Все це свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми добровільно змінила своє постійне місце проживання і вибула на постійне проживання до іншого населеного пункту.

З встановлених судом обставин вбачається, що зміна місця проживання позивачем не була тимчасовою, а постійною, тому, вибувши на постійне проживання до іншого населеного пункту позивач втратила право на користування попереднім житлом.

Остільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування свідоцтва про право власності на квартиру, на момент укладення договору міни діти в квартирі не проживали у звязку з вибуттям до іншого населеного пункту на постійне проживання, доводи позивача про недійсність договору міни та про порушення прав позивача і її малолітніх дітей при його укладенні є необґрунтованими.

Відповідно до договору дарування квартири від 11.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_14, зареєстрованого в реєстрі за № 1711, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_11 відповідно прийняла у дар квартиру № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево.

Про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування квартири № 3 в будинку № 8 на вул. Пушкіна в м. Мукачево від 11.07.2013 року позивач взагалі не вказує, а тільки заявляє вимогу про визнання його недійсним та скасування.

Оскільки така вимога фактично є похідною від попередніх вимог, які не підлягають до задоволення, жодних інших підстав для визнання цього договору недійсним немає, тому вона також не може бути задоволена судом.

Аналагічно суд приходить до висновку, що похідними від попередніх є вимоги щодо витребування спірної квартири шляхом виселення відповідача, вселення в неї позивача з дітьми та визнання за ним права користування квартирою, а тому також не підлягають до задоволення. Такі вимоги позивач обгрунтовує виключно судовим рішенням, яке скасовано судом в касаційному порядку, а тому не може бути прийняте до уваги при втрішення цього спору.

З врахуванням викладеного суд приходимть до висновку про відсутність підстав для задоволення жодної із заявлених вимог позивача, в тому в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки в ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_4 понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 292,32 грн. (т.2 а.с. 78, 175), а відповідачем ОСОБА_3 - в сумі 121,80 грн. (т.2 а.с 106), дані витрати слід стягнути на їх користь з позивача.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 214, 215 ЦПК України, ст. 29, 256, 257, 261, 267 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1, Мукачівської міської ради, ММКП «Закарпатекотранс», треті особи орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсним та скасування наказу, свідоцтва про право власності, договору міни та договору дарування, витребування квартири шляхом виселення та вселення, визнання права користування квартирою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 292,32 грн., та на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_15