Єдиний унікальний 229/1995/15-ц
Номер провадження 2/229/892/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька ,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 10 червня 2015 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька .

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1995 року по 2011 рік. Під час даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення неповнолітня дитина ОСОБА_7 залишилась мешкати разом з матір'ю. На протязі певного часу після розлучення вона намагається отримати від відповідача нотаріально засвідчений дозвіл для можливості виїзду дитини разом з нею за кордон України. Відповідач відмовив у її прохані без обгрунтовуваня причин відмови.

Позивач просить надати дозвіл на виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон до країн: Чеська Республіка,Російська Федерація, Туреччина, Єгипет без дозволу батька дитини ОСОБА_3 на період протягом року з часу набрання рішенням суду чинності. Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представнику без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до країни: Чеська республіка, Російська Федерація, Туреччина, Єгипет на період протягом року з часу набрання рішенням суду чинності.

26 жовтня 2015 року представник позивача надала уточненну позовну заяву згідно якої просила зобов"язати відповідача ОСОБА_3 документально оформити свою згоду на виїзд дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Чеської Республіки шляхом оформленя нотаріально посвідченої заяви про дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Зобовязати відповідача ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву про дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_7, 11 березня 2009 року народженя за межі України до Чеської Республіки в період з 01 листопаду 2015 року по 20 жовтня 2015 року .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та уточненні позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, та пояснив, що він не заперечує надати дозвіл на виїзд дитини при наявності запрошення дитини до конкретної країни, з вказівкою терміну перебування дитини за межами країни та квитанції про оплату поїздки. Він раніше у 2014 році надавав позивачці таку нотаріальну згоду. Як тільки йому будуть надані усі документи на підставі яких дитина буде виїждати з країни, він той час оформить нотаріальну згоду. Зараз йому такі документи позивачкою не надані.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради встановлено час і місце побаченнь його з дитиною та встановлено наступнимй графік: перша та третя пятниця та неділя з 14.00 год до 18.00 щомісяця.

Представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали заперечення ОСОБА_3 просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи служби по справам дітей Дружківської виконавчої ради не з'явилася в судове засідання, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1995 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 568 (а.с.27)

Як вбачається з актового запису № 123 від 18 березня 2009 року про народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьком є відповідач, а позивачка - матір'ю (а.с. 3 ).

Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з матір"ю, що підтверджується рішенням Дружківського міського суду від 25 жовтня 2011 року (а.с.27).

Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради № 347 від 16 липня 2015 року було встановлено час і місце побаченнь ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: перша та третя пятниця та неділя з 14-00 до 18-00 год. щомісяця за попередньою домовленістю з матір"ю дитини (а.с.29)

Згідно з Конвенцією про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави - учасниці зобов'язуються поважати права дитини на сімейні зв'язки, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню.

Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Пунктами 2, 4, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування полягає на сторони.

Проте обґрунтовуючи свої вимоги, позивач не надала суду ніяких доказів на підтвердження того, що відповідач відмовляє їй у надані нотаріально посвідченої згоди.

Як вибачається із матеріалів справи, відповідач раніше у 2014 році надавав позивачці таку згоду (а.с. 31 ).

Крім того, позивач не зазначила строку виїзду дитини, країну відпочинку, підстави виїзду, не надала доказів відносно надання запрошення родичів та друзів погостювати їй разом з дитиною за межами України, як і умов перебування дитини за кордоном.

Щодо уточнених позовних вимог позивачки про зобов"язання відповідача ОСОБА_3 документально оформити свою згоду на виїзд дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до Чеської Республіки шляхом оформленя нотаріально посвідченої заяви про дозвіл на виїзд дитини за кордон;

зобовязання відповідача ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 нотаріально посвідчену заяву про дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_7, 11 березня 2009 року народженя за межі України до Чеської Республіки в період з 01 листопаду 2015 року по 20 жовтня 2015 року , то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, вони витикають із позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, в задоволені яких було відмовлено.

Позивачкою, також не надано доказів на підтвердження строку виїзду до Чеської Республіки, наявності запрошення, підстав виїзду, умов перебування дитини за кордоном.

Позивачкою суду були надані, в якості доказів два документа на Чеської мові без перекладу, які суд повернув позивачці, як неналежний доказ,інших доказів надано не було.

По-друге, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено , що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди;) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вибачається із законодавства, такохо способу захисту цивільних прав, як зобов"язання здійцснити певні дії, не існує.

За таких обставин суд, вважає що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та зобов"язанні вчинити певні дії не може бути задоволено.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,59,60,212-215,218,224 ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 313 ЦК України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" , Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", суд

в и р і ш и в :

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовити.

Решення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: А. Л. Гонтар