АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/486/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/1111/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника апелянта ПАТ"Укрсиббанк" ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк на рішення Борщівського районного суду від 10 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач Укрсиббанк звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1792 дол. США 07 центів (з яких 1761, 99 дол. США заборгованість по тілу кредиту і 30, 08 дол. США заборгованість за процентами), а також пені в сумі 2556 грн. 17 коп. за кредитним договором, укладеним 09.07.2008 року між банком та ОСОБА_2, поручителями якого є ОСОБА_5 і ОСОБА_4 В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що починаючи з серпня 2014 року відповідач ОСОБА_2 припинив здійснювати щомісячні платежі згідно умов договору, в звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі, зазначеному вище.

Рішенням Борщівського районного суду від 10 липня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт ПАТ Укрсиббанк просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким вказаний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що незважаючи на сплату відповідачем в ході розгляду справи судом першої інстанції заборгованості за кредитом і за процентами станом на 17.06.2015 року, така заборгованість (а саме в розмірі 1792, 07 доларів США) існувала на час звернення ПАТ Укрсиббанк до суду. Крім цього, відповідачем не була сплачена сума пені, нарахована банком за порушення умов договору в розмірі 2556,17 грн.

У судовому засіданні представник апелянта ПАТ Укрсиббанк ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. У письмових запереченнях, надісланих на адресу суду, просили розгляд справи провести у їх відсутності, апеляційну - відхилити з підстав, що кредит та відсотки по кредиту були сплачені банку в повному обсязі 17.06.2015 року (до закінчення строку, визначеного договором - 08.07.2015 року). З тих підстав, що подавши позов до суду, банк не зупинив нарахування відсотків по кредиту та нарахував відсотки за підвищеною ставкою, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом, вважає, що позивач скористався своїм правом на неустойку, а тому нарахування банком пені на ту ж суму прострочених зобов'язань, на яку вже були нараховані підвищені проценти, суперечить ст.61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника апелянта, ознайомившись з письмовими запереченнями відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ Укрсиббанк підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 09.07.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", який в подальшому було переіменовано в публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, поручителями якого виступили ОСОБА_3Р, ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15667 доларів США зі сплатою протягом 30 календарних днів процентів за користування кредитом у розмірі 12.5 % річних, ставка яких в подальшому підлягала перегляду, з кінцевим терміном повернення не пізніше 08.07.2015 року (а.с.6-25).

Згідно п.1.2.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та у розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 08.07.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

Пунктом п.1.3.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки вказаної у цьому пункті.

Крім цього, згідно п.п.4.1, п.4.3 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступному порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті.

Відповідно до розділу 6 Договору в разі невиконання або прострочення виконання позичальником грошових зобов'язань перед банком, передбачених договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів.

02.03.2015 року ОСОБА_2 та його поручителям банком були надіслані повідомлення про наявність у позичальника станом на 20.02.2015р. заборгованості за кредитним договором та внесено пропозицію щодо погашення такої у відповідні строки (а.с.50-62).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтував свої висновки тим, що хоча право позивача і було порушене, але не знайдено підстав для захисту такого в судовому порядку, оскільки на момент ухвалення рішення ОСОБА_2 повністю сплатив наявну заборгованість по кредиту ПАТ Укрсиббанк.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають наявним у справі доказам, зроблені з порушенням норм матеріального права.

Так, згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк.

У відповідності до положень ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, встановивши, що на час звернення з даним позовом мало місце порушення прав позивача з боку відповідача, однак в ході розгляду справи, а саме 17.06.2015 року відповідачем ОСОБА_2 була повністю погашена заборгованість за кредитом та відсотками по користуванню кредитом, що позивачем не заперечувалось, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог банку в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відсутності правових підстав для стягнення пені.

За змістом ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, і зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно вимог ст.ст.624, 625 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення свого зобовязання боржником.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відмовляючи у позові повністю, суд першої інстанції на вищевказані норми закону уваги не звернув, а зокрема, на те, що стягнення неустойки є видом цивільно-правової відповідальності за порушення виконання зобовязання, яке в даному випадку мало місце, і такий вид відповідальності передбачений договором, укладеним між сторонами (п.п.4.1, 4.3) та не суперечить вимогам закону, у звязку з чим прийшов до помилкового висновку, що дострокове повернення боржником усієї заборгованості по кредиту та відсотків звільняє його від відповідальності у вигляді сплати неустойки за порушення умов договору.

При цьому, заперечення відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу про безпідставність вимог банку в звязку з тим, що подавши позов до суду, банк не зупинив нарахування відсотків по кредиту та нарахував відсотки за підвищеною ставкою, тобто скористався своїм правом на неустойку, а тому нарахування банком пені на ту ж суму прострочених зобов'язань, на яку вже були нараховані підвищені проценти, суперечить ст.61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення колегія суддів до уваги не приймає, оскільки право банку на нарахування як відсотків у подвійному розмірі за неналежне виконання зобовязання, так і окремо пені передбачено умовами договору (п.п.1.3.1; 4.1, 4.3), який підписаний відповідачем, і відсотки за користування кредитом не є неустойкою в розумінні положень закону.

При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідачів на те, що сплата ОСОБА_2 боргу за кредитом та відсотками в розмірі 1841,43 доларів США, що підтверджується відповідними платіжними документами замість 1792, 07 доларів США, як заявлено у позові банком, жодним чином не повязана з нарахуванням банком пені, а повязана з тим, що заборгованість при подачі позовної заяви банком була обчислена станом на 21.04.2015 року, а погашення відповідачем суми боргу мало місце 17.06.2015 року, тому відсотки за користування кредитом у період з 21.04.2015 року по 17.06.2015 року відповідно до вимог закону продовжували нараховуватися.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи те, що відповідачем на час розгляду справи в суді кредит з відсотками повернуто повністю, а також матеріальний стан відповідача ОСОБА_2, який ніде не працює, що стверджується відповідними записами в трудовій книжці, копія якої долучена до письмових заперечень, колегія суддів приходить до висновку, що розмір неустойки, обрахований позивачем в сумі 2556 грн. 17 коп. слід зменшити, стягнувши солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 пеню в сумі 500 грн.

Доводи апеляційної скарги банку в частині наявності законних підстав для задоволення позову в повному обсязі, в тому числі й про стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту та відсотках в розмірі 1792, 07 доларів США колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що спростовуються як матеріалами справи (квитанціями про повне погашення боргу в цій частині), так і поясненнями представника банку, даними в судовому засіданні.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; невірне застосування норм матеріального права.

За вказаних підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2015 року про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ Укрсиббанк - солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у вигляді пені в розмірі 500 грн.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.2, 3, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.526, 530, 549 ч.1; 553 ч.ч.1, 2; 554 ч.ч.1, 2; 551 ч.1; 610, 611, 612, 624, 625, 1050 ч.2 Цивільного кодексу України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду від 10 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Укрсиббанк заборгованість за кредитним договором у вигляді пені в розмірі 500 (пятсот) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :