Справа № 2/489/40/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07.04.2015 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні. Вказував на те, що йому та відповідачці на праві спільної власності належать будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою АДРЕСА_2, загальна вартість яких згідно висновку експерта складає 235 171 грн. 81 коп. Подружні відносини сторонами припинені, між ними склались неприязні стосунки, спільно користуватись спірним майном вони не можуть, майно є неподільним. Також зазначав, що житла не має, протягом тривалого часу підтримує спірне майно - будівельні матеріали, використані на будівництво житлового будинку та господарських споруд, в належному стані, та має намір ввести будинок о експлуатації та мешкати у ньому, а відповідачка проживає за іншою адресою, він вважає за необхідне припинити її право власності на частку у спірному нерухомому майні з виплатою їй грошової компенсації вартості частки.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд припинити право власності ОСОБА_3 на її 1/2 частку в спільній власності на будівельні матеріали, конструкції, вироби, що були використані у будівництві самочинно збудованого незакінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, навісу, вольєру, замощення двору, огорожі за адресою АДРЕСА_2, з виплатою їй грошової компенсації в розмірі 117 585 грн. 90 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1986 р. по 2003 р.

За час перебування у шлюбі сторони придбали на ім'я відповідача ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1990 р. житловий будинок АДРЕСА_2.

Згідно Рішення Миколаївської міської ради від 29.08.1997 р. для обслуговування вказаного будинку у приватну власність ОСОБА_1 було передано земельну ділянку площею 1 000 кв.м.

Відповідно до рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 27.04.2009 року у справі № 2-1225/2009 р. визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, по ? частині за кожним, на приватизовану земельну ділянку, площею 1000 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

На підставі Рішення Виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва від 23.04.1998 р. ОСОБА_1 було дозволено проектування та будівництво нового житлового будинку по АДРЕСА_2. В подальшому відповідачем було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до проекту.

С того часу, за час перебування у шлюбі, до 2003 р., сторонами було зведено житловий будинок, який, між тим, не був в повному обсязі готовий до експлуатації.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Миколаївської міської ради про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? його частку та реальний поділ незавершеного будівництвом будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, було встановлено, що сторонами зведено житловий будинок, ступінь готовності якого складає 78,08 %, вказане будівництво здійснювалось з відступленням від проектної документації, відповідно є самовільним будівництвом. Вказане рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення даного спору відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин судом встановлено, що спірний житловий будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя як житловий будинок, оскільки не введений в експлуатацію.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р. по справі № 2/489/148/13, яке набрало законної сили, будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: АДРЕСА_2 на загальну суму 235 171 грн. 81 коп. визнано спільною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Частки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у праві спільної власності на вказані будівельні матеріали, конструкції, вироби є рівними і складають по 1/2 частині - частка кожного.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

· річ є неподільною;

· спільне володіння і користування майном є неможливим;

· таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Ухвали суду позивач ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області вартість 1/2 частки вищезазначених будівельних матеріалів, яка (згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р.) складає 171 585 грн. 90 коп.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що позивачка та відповідач є колишнім подружжям і після розірвання шлюбу між ними склалися неприязні стосунки. Сторони проживають за різними адресами, спільне володіння і користування спірним майном є неможливим.

Квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності, по ? частині кожному, сторонам у справі, з 13.08.2014 року, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить їх дітям - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по ? частині кожному, згідно Договору дарування..

Доказів щодо наявності будь-якого іншого житла у сторін по справі суду не надано.

Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-139 від 09.01.2015 р., виконаного експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, встановлено, що оскільки спірна двоповерхова будівля житлового будинку є капітальною будівлею, виконати виділ в натурі 1/2 частки будівельних матеріалів, конструкцій, виробів, які були використані сторонами при будівництві, без демонтажу конструктивних елементів, порушення цілісності будівлі не виявляється можливим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене не можуть бути прийняті до уваги судом посилання позивача на те, що саме за ним необхідно визнати право власності на спірне нерухоме майно, так як він не має іншого місця проживання, оскільки спірне майно не є житловим будинком (не введено до експлуатації).

Аналіз положень ч. 1 ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності чотирьох передбачених вказаним законом підстав.

Проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї .

Позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_3 спірні будівельні матеріали, конструкції, вироби належить в рівних частках - по 1/2 частці кожному та вони використані при будівництві житлового будинку.

Як позивач так і відповідач посилається на те, що мають намір введення житлового будинку, на будівництво якого використані спірні будівельні матеріали, конструкції, вироби, до експлуатації з метою подальшого проживання у ньому.

При цьому кошти, у розмірі 117585 грн. 90 коп., визначеному висновком експерта, станом на 22.05.2013 року, отримані відповідачем в разі задоволення даного позову, не дадуть їй можливості придбати інше житло.

За таких обставин, в разі припинення права відповідача на частку у спірному майні з виплатою вартості вказаної частки (половини) порушується принцип рівності прав співвласників. Між тим правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за умови, що завдана йому в такому випадку шкода не буде істотною. Ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази в сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, через їх безпідставність.

Керуючись ст. 10, 11, 14, 60, 212-214, 216 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 залогові кошти, внесені ним на депозитний рахунок ТУ ДСА України, відповідно до ухвали Ленінського райсуду м. Миколаєва від 03.02.2015 року, за квитанцією № 0310010 від 04.03.2015 року, у розмірі 117585 грн. 90 коп. (сто сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят п`ять грн. 90 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: