Справа № 459/4995/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2444/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача Вандзьо А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді в користь ОСОБА_3 9 000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. В решті в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що суд дійшов правильного висновку про обов'язковість відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання проте не погоджується з розміром моральної шкоди, яка присуджена судом.

Зазначає, що 15 років 9 місяців пропрацював на шахтах ДП «Львіввугілля» в шкідливих умовах, що призвело до втрати професійної працездатності на 45%, яка вперше встановлена висновком МСЕК №3 від 26.10.2005 року. Факт важких та шкідливих умов праці підтверджується санітарно-технічною характеристикою умов праці. Внаслідок втрати працездатності позбавлений можливості працевлаштуватися на роботах з його спеціальністю. Професійне захворювання призвело до того, що не може повністю реабілітуватись після захворювання. Тому таке захворювання призвело до вимушених змін у його житті та втрати нормальних життєвих зв'язків, що спричиняє йому моральні та душевні страждання. З врахуванням вказаних обставин просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнувши 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Червонограді в апеляційній скарзі зазначає, що судом при винесенні рішення не було враховано вимог ст. 10, 60 ЦПК України, якими встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач в порушення зазначених вимог не довів факту завдання моральної шкоди, а також його розміру.

Судом постановлено рішення без врахування вимог п.1 «е» ст.. 21, ч.3 ст. 28, п.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», якими було встановлено, що Фонд зобов'язаний відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяної моральної шкоди потерпілому у вигляді страхової виплати за наявності відповідного висновку медичних органів.

При ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права в частині визначення розміру моральної шкоди, його обґрунтованості. Позивач внаслідок професійного захворювання не втратив здатність вести звичайний спосіб життя, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань, у виконанні звичайних домашніх робіт, подальшого працевлаштування, у спілкуванні з оточуючими.

Вказує, що позивач не звертався за медичною допомогою для лікування професійного захворювання та відповідно не вживав необхідних заходів для покращення стану свого здоров'я. А довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку і аж ніяк не свідчить про глибину і довго тривалість страждань, порушення життєвих зв'язків, неможливість виконувати домашню роботу та інше.

Тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

При розгляді справи за апеляційними скаргами представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляді справи за апеляційними скаргами, про що до справи долучено розписки про завчасне отримання судових повісток, про причини неявки суду не повідомили, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляді справи у відсутності осіб, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує, що матеріалами справи, зокрема з копії трудової книжки позивача встановлено, що стаж роботи позивача в підземних умовах шахти вугільного басейну становить 15 років 9 місяців.

З копії акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.10.2005 року, вбачається, що було проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача та зроблено висновок про шкідливі умови праці і вони характеризуються умовами в основному пов'язаними із контактом з вугільно-породним шахтним пилом, несприятливих факторів мікроклімату, обводненість гірничих виробок.

Згідно довідки серії ЛВА-2 серії 009404 від 24.10.2005 року позивачу вперше встановлено 45% втрати професійної працездатності та потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозне лікування ./а.с. 33/

Згідно довідки серії ЛВА-2 № 014735 виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК від 31.10.2006р. позивачу встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності./а.с.34/

Згідно довідки серії 10 ААА № 014623 виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК від 23.10.2012р. позивачу безтерміново встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності. Встановлена потреба в санаторному курортному лікуванні, витратах на ліки, лікування в ЛПЗ./а.с. 35/.

Згідно довідки серії 10 ААА № 486516 виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК від 23.10.2012р. вбачається, що позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Протипоказана важка фізична праця в умовах пилу. Рекомендовано лікування в профпатолога, терапевта.

У зв'язку з наявністю вищевказаного захворювання позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок з історії хвороби/ а.с11-29/.

Враховуючи надані позивачем докази обґрунтованості позову, а також наявні у справі інші медичні документи та копії акту розслідування професійного захворювання, копії висновків МСЕК, копію акту розслідування професійного захворювання від 13.10.2005 року, судом вірно враховано наявність права у позивача на відшкодування моральної шкоди, як потерпілого внаслідок втрати професійної працездатності з врахуванням професійного захворювання та врегулювання такого права на законодавчому рівні.

Наведеними доказами колегія суддів вважає спростованими доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність рішення суду з підстав відсутності доказів спричинення моральної шкоди.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України - Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення .

Задовольняючи частково вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано врахував у своєму рішенні, що окремим видом загальнообов»язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ законодавства України «По загальнообов»язкове державне соціальне страхування» - є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності .

Суд першої інстанції вірно застосував та врахував, що відповідно до 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров»я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж закону передбачено про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі смерті працівника Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У відповідності до п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28 цього ж Закону грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому виплачує фонд соціального страхування. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати визначається в судовому порядку.

Суд, постановляючи рішення вірно врахував, що згідно ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов»язаних з роботою. Вплив таких факторів підтверджено наведеними вище висновками МСЕК та Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13.10.2005 року та Санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці позивача від 23.09.2005 року, складеної лікарем з гігієни праці. /а.с. 31-32/.

Тому суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача .

Щодо мотивів апеляційної скарги позивача про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо визначення розміру морального відшкодування, то колегія суддів вважає такі доводи спростованими, виходячи з таких мотивів.

Згідно з роз»сненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної / немайнової/ шкоди» / із змінами внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5 - моральна шкода може складатися зокрема у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров»я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності .

Таким чином, з врахуванням конституційної значимості здоров»я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, виходячи із вищезазначених обставин справи, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявлена вимога є обґрунтованою частково. Дано належну оцінку доказам позивача про ступінь спричинених йому моральних страждань. Суд виважено підійшов до визначення розміру відшкодування, навів у рішенні достатньо мотивів, в тому числі врахував роз»яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові №4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди» зі змінами внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5, а саме врахував обсяг та характер страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат їх тривалість і неможливість відновлення, а також обсяг додаткових зусиль для організації свого життя та прийшов до вірного висновку, визначивши суму відшкодування в розмірі 9 000 гривен.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційних скаргах не наведено.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно встановлено характер спірних правовідносини, застосовано відповідні норми матеріального права, рішення постановлено з дотримання норм процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, 304, п. ч.1 ст. 307,308,313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді