Номер провадження: 22-ц/785/523/15
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі: Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, слідчого ОМУ ГУМВС України в Одеській області Крохмаль Н.В., Державної казначейської служби України та головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 200000 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що слідчим Крохмаль Н.В. було незаконно накладено арешт на належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1, тоді як кримінальна справа, в рамках якої накладався арешт, була порушена у відношенні його матері ОСОБА_4.

У зв'язку з незаконним накладенням арешту він переніс стрес та душевні страждання. Моральну шкоду оцінив у 200000 грн., яку просив стягнути з відповідачів.

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що позивач дійсно вчиняв дії щодо продажу майна та не зміг його продати через наявність арешту.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що постановою старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 від 20.06.2012 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 згідно з даними КП "ОМБТІ та РОН" від 11.06.2012 року.

Арешт був накладений в рамках кримінальної справи № 7, порушеної 24.05.2012 року відносно медичних працівників КУ "Міська дитяча поліклініка № 2" м. Одеси.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1997 року зазначена квартира, як з'ясувалося, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.40).

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2014 року ОСОБА_4 визнано невинуватою та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України (а.с.15-20).

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивач посилається на те, що у 2012 році він хотів продати квартиру, через знайомих шукав покупців, яким квартира подобалася, вони мали намір її придбати, але в подальшому відмовлялися від покупки, причини не пояснювали. А в січні 2013 року позивач дізнався, що на квартиру накладений арешт.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач, дізнавшись про арешт, ще у січні 2013 року міг звернутися до суду за захистом свого права власності з позовом про зняття арешту з ? частини зазначеної квартири, але до вересня 2013 року своїм право не скористався, та ухвалою суду від 11.09.2013 року арешт був скасований.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання позивача на продаж квартири, та на покупців, які бажали придбати квартиру нічим не підтверджується та є голослівним, що цілком законно та обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ст. 1176 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Колегія суддів звертає увагу, що твердження позивача про те, що коли він хотів продати квартиру вона коштувала 84000 доларів США, а зараз вартість є значно нижчою - близько 30000 доларів США, тому моральну шкоду позивач оцінив у 200000 грн., є лише припущенням ОСОБА_3 та нічим не підтверджено.

При цьому слід зазначити, що навіть накладення арешту на ? частину квартири, яка належить матері позивача - ОСОБА_4, є перешкодою для продажу квартири, тому його посилання на упущену вигоду не заслуговує на увагу.

Позивачем як в суді першої інстанції, так і апеляційної не доведено які моральні втрати призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та яких негативних наслідків він зазнав у зв'язку з діями слідчого.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4. ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов