АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

17 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року,

встановила:

у лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила дозволити тимчасові виїзди за межі України її сина - неповнолітнього ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2 та надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини та всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, для виїзду за кордон сина. В ході розгляду справи позивач уточнила свої вимоги та просила дозволити тимчасові виїзди за межі України неповнолітнього сина без згоди батька до досягнення дитиною орієнтовний період виїзду та країни на вибір.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем їх неповнолітній син проживає разом з нею і вона бажає оздоровити дитину в належних умовах. Однак через поведінку відповідача, який ухиляється надавати їй дозволи на виїзд дитини за кордон, вона позбавлена такої можливості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги виходять за межі укладеного між сторонами договору від 02.11.2011 р., а крім того, не доведено фактів ухилення відповідача від надання вказаних дозволів.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 141, 150, 154, 155, 157, 159 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України».

Як видно з матеріалів справи, після розірвання шлюбу у 2012 р. позивач проживає разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5, який народився 06.05.2005 р.

Між сторонами 02.11.2011 р. було укладено договір про участь у вихованні дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину, який був посвідчений нотаріально. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 р. було відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним вказаного договору.

Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації при розгляді справи надав 15.04.2015 р. Висновок, згідно якого підтримав вимоги щодо оформлення проїзного документа, а в іншій частині вважав за доцільне виконання умов договору.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

В матеріалах справи містяться копії заяв ОСОБА_2 про надання ним дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон сину ОСОБА_4 (а/с162) та на виїзд до Республіки Болгарія з 01.07.2015 р. по 30.08.2015 р. в супроводі матері (а/с163). .

Належних доказів про те, що відповідач відмовляється надавати їй дозволи на виїзд дитини за кордон, позивачем не наданою

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/3406/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12177/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.