Справа №: 398/962/15-ц
"13" жовтня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Тимченко Л.М.
з участю секретаря Міщенко С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрія цивільну справу за позовн ою заявою ОСОБА_1
як третя особа вказано Олександрійську міську державну нотаріальну контору №1
про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -
ОСОБА_1 (надалі Позивач) 25 лютого 2014 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла 15 лютого 2014 року залишилась спадщина частина квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, в якій постійно проживали і мати позивача, і відповідач. Нотаріус 20 січня 2015 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було заведено дві спадкові справи після смерті спадкодавця. Нотаріусом встановлено, що без врахування спадкоємця за законом ОСОБА_1 17 жовтня 2015 року нотаріальною конторою було видано свідоцтво про спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 видано на імя ОСОБА_2.
В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, та вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/2 частку квартири, що було видано відповідачу 17 жовтня 2015 року є недійсним, оскільки порушує його права та інтереси, не враховує його як спадкоємця та позбавляє його права на частку у спадщині. Він, як син померлої, також має право разом із відповідачем успадкувати кожний по 1/4 частині квартири. Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, що було видане тільки відповідачу.
Відповідач в судове засідання вкотре не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та про особисте отримання поштової кореспонденції.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.
За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.
Конституцією України передбачено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; правовий режим власності визначається виключно законами України.
Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11,15, 16, 22,1220-1222, 1226,1261, 1296-1299, 1301 ЦК України.
Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.
За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом.
Судом враховано, що відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця і він є таким, що прийняв спадщину, оскільки після відкриття спадщини він своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса.
За змістом ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло декілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також у інших випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що позивач з березня 1990 року зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Олександрія.
Судом також встановлено, що 15 лютого 2014 року у віці 74 роки померла ОСОБА_4, - мати і позивача і відповідача, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про смерть. Суд приймає до уваги, що актовий запис про смерть №191 від 15 лютого 2015 року складений про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки 09 липня 2015 року позивачу повторно було видане свідоцтво про смерть саме на ОСОБА_3.
Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, - 1/2 частка квартири, якою володіла померла. До нотаріальної контори своєчасно звернулись і відповідач, і позивач.
Судом встановлено, що за життя мати та її донька відповідач у справі, постійно проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_2, що в м. Олександрія Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1993 року та реєстрацією цієї квартири в Олександрійському МБТІ.
Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати його спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1993 року належало ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (так вказано у Свідоцтві). Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались.
Про те, що саме відповідач та померла мати користувалися та володіли квартирою №14 в будинку №28 по вул. Луначарського що в м. Олександрія Кіровоградської області, свідчать такі докази:
- свідоцтво про право власності на житло, видане 19 липня 1993 року на квартиру АДРЕСА_1, спадкодавцю ОСОБА_3 та члену сім`ї - ОСОБА_5 (всього 2 чоловіка), так вказано у свідоцтві, виданому 19 липня 1993 року, яке було зареєстроване в Олександрійському МБТІ.
Суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) 17 жовтня 2015 року отримала Свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4. Внаслідок чого спадкоємець у цій спадковій справі позивач у справі - позбавлений права успадкувати належну йому частку у спадщині після смерті своєї матері.
Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст. ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст. ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право і позивача і відповідача на успадкування ними спадкового нерухомого майна, на котре, як установлено судом тільки відповідачу 17 жовтня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 смерті ОСОБА_4 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 19 листопада 1993 року, виданому на спадкодавця ОСОБА_4 та члену сімї - ОСОБА_5 (всього 2 чоловіка) (так вказано в дублікаті свідоцтва, виданому 07 жовтня 2015 року).
Судом встановлено, що раніше будь-кому іншому свідоцтво про право на спадщину за законом на цю квартиру не видавалося.
Суд дійшов висновку, що вказане рішення дійсно порушує права та законні інтереси позивача у справі, оскільки він позбавлений права успадкувати 1/4 частину житлової квартири після смерті матері.
За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що було видане 17 жовтня 2015 року Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 про успадкування ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22,1220-1222, 1226,1261, 1296-1299, 1301 ЦК України, ст.ст. 3-11, 15, 16, 57-60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2014 року, видане Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, яка померла 15 лютого 2014 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.
Копію рішення надіслати відповідачу та третій особі не пізніше пятиденного строку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійсьий міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.
Суддя: