Справа № 461/3958/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5136/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача Берегової Т.О.

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи ЛКП "Княже місто", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про зобов"язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, власника квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільну влаштовану прибудову на балконі (терасі) другого поверху, демонтувати двері та відновити вікно в кухні (в поверховому плані під літ. 4-7, пл.6.6 м.кв.) зі сторони дворового фасаду в будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач. Вважає його незаконним, ухваленим на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. При розгляді справи судом не було враховано, що квартира АДРЕСА_1 яка є у її власності, поділена на 2 частини. Одна кімната площею 18 м.кв. знаходиться в будинку АДРЕСА_1. Інша частина квартири площею 17,5 м.кв. знаходиться у дворі цього будинку і прилягає до будинку по вул. Мартовича і відношення до історичної пам»ятки не має ніякого. Зайти в приміщення, яке знаходиться в дворі, можна тільки через прибудований балкон, коли і ким прибудований невідомо. Виконати рішення фізично неможливо, так як іншого входу в приміщення №2 не існує.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, апелянт доводи такої підтримала.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечила. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснила, що квартира відповідача не є поділеною, просто складається з приміщень, до яких є окремі входи. Власником квартири у цілому є відповідач. Не заперечила факту існування між мешканцями другого поверху будинку де розташована квартира відповідача спорів з приводу користування місцями загального користування, оскільки мешканці цих квартир безпідставно користуються загальними приміщеннями, що можливо і спонукало відповідача на облаштування приміщення, про демонтаж якого постановлено рішення. Але такі дії вчинено без погодження з органом місцевого самоврядування, з порушенням закону, тому позов задоволено підставно.

Інші учасники в судове засідання не з"явились, належним чином повідомлені про призначення справи до судового розгляду, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Заяв про причини неявки суду не надіслали, тому такі не можуть бути визнані поважними.

З врахуванням вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються у розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Матеріалами справи та судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради на обслуговуванні ЛКП «Княже місто».

Власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач у справі - ОСОБА_3, що стверджується у тому числі долученою у суді апеляційної інстанції копією Свідоцтва від 03.11.2011 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу на підставі акта державного виконавця про реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів. Дані про право власності на квартиру відповідача відображено у довідці з місця проживання про склад сім»ї і прописки виданої ЛКП «Княже місто» від 04.03.2015 року №558. Таким чином встановлено, що відповідач є одноосібним власником квартири, яка реально не поділена і незважаючи на те, що за даними поверхового платну складається з приміщень, котрі в тому числі відокремлені між собою, є єдиним житлом, що спростовує мотиви апеляційної скарги про поділ квартири на дві окремі.

29.10.2014 року №752 ЛКП «Княже місто» скеровано ОСОБА_3 попередження з проханням привести до попереднього стану приміщення квартири АДРЕСА_3, а саме демонтувати самовільну метало-пластикову стіну на балконі загального користування.

17.12.2014 року ЛКП «Княже місто» складено акт-попередження, про те, що самовільно влаштовано метало пластикова прибудова на балконі спільного користування з кВ.4а і 4б. не демонтована і підлягає демонтажу.

22.01.2015 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації ЛМР винесено постанову №12. Вказаною постановою визнано в діях ОСОБА_3 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито. Згідно постанови ОСОБА_3 порушила вимоги законодавства про охорону культурної спадщини, а саме - у 2013 році розпочато проведення ремонтних робіт по переплануванню квартири, зокрема пробито дверний отвір, встановлено пластикову прибудову до квартири №4, без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (вказаний будинок є пам'яткою культурної спадщини; охоронний №982, згідно Рішення Львівського облвиконкому №393 від 22.11.1988 року). Проти виконання таких робіт відповідач не заперечила при розгляді спрати в суді апеляційної інстанції .

05.02.2015 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт обстеження технічного стану квартири, яким встановлено, що пробито дверний отвір, встановлено пластикову прибудову до квартири №4 на балконі загального користування другого поверху будинку АДРЕСА_1.

12.02.2015 року головою Галицької районної адміністрації ЛМР прийнято розпорядження №44 «Про демонтаж прибудови, дверей та відновлення вікна в кухні пл.6,6 кв.м. зі сторони дворового фасаду в будинку АДРЕСА_1». Вказаним розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (витяг з протоколу №5 від 10.02.2015 року §6), а саме зобов'язано гр.ОСОБА_3 - власника квартири №4 у цьому будинку за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану прибудову на балконі (терасі) другого поверху, демонтувати двері та відновити вікно в кухні (в поверховому плані під літ.4-7, пл..6,6 кв.м.) зі сторони дворового фасаду в будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що відповідач вимоги розпорядження у встановлені строки не виконала, про що 06.03.2015 року комісією ЛКП «Княже місто» складено відповідний акт, Галицька РА у квітні 2015 року звернулась до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги Галицької районної адміністрації, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вищенаведені обставини та дійшов вірного висновку про підставність позовних вимог, оскільки встановив, що власником будинку є Львівська міська рада. Відповідач без жодних на те дозволів самовільно облаштувала з металопластикової конструкції приміщення на балконі (терасі)спільного користування кв.. 4а та 4б другого поверху у будинку АДРЕСА_1. Суд врахував докази про вжиття до ОСОБА_3 попередньо заходів адміністративного впливу, притягнення до адміністративної відповідальності, які остання не оспорювала та вчинення протиправних дій визнала.

Суд підставно зіслався у рішенні на порушення відповідачем вимог ст. 152 ЖК України за змістом якої переобладнання і перепланування жилого будинку /квартири/, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Вказана норма не дотримана відповідачем, тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позову Галицької районної адміністрації.

Суд вірно вказав у судовому рішенні, що відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.4.3. Правил до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

П.1.4.6. Правил передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Відповідно до Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 25.05.2007 № 331 (зі змінами), до повноважень міжвідомчої комісії належить розгляд питання і надання технічних висновків про закладку існуючих і влаштування нових дверних та віконних прорізів, зміну напрямку відкриття дверей, влаштування комунальних вигод у житлових будинках, квартирах та ін.

Згідно з ст. 10 ЖК - громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватись громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Відповідно до пп.4.2.2. Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 06.01.2012 року №04 передбачено повноваження адміністрації у сфері житлово-комунального господарства, а саме - здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду. Пп.4.5.1. районній адміністрації для забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян надано повноваження на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами з питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Мотиви апеляційної скарги про те, що зайти в приміщення, яке знаходиться в дворі, можна тільки через прибудований балкон та коли і ким він прибудований невідомо не спростовує правильності висновків суду першої інстанції. Спори між відповідачем та мешканцями інших квартир другого поверху будинку, про наявність яких ствердила відповідач та не заперечила представник позивача по причині захоплення іншими мешканцями місць загального користування, що утруднює відповідачу потрапляння у свою квартиру, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки можуть бути вирішені у встановленому порядку і не свідчать про законність дій відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.ч.1,5 ст.319 ЦК України власник, володіючи, користуючись та розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян, інтересам суспільства та ін.

Суд вірно врахував, що відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності і приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Такі положення щодо прав співвласників багатоквартирних будинків підтриманні у рішенні Конституційного Суду України № 4 /2004 від 2 березня 2004 року та в рішенні №4-рп/2011 від 09 листопада 2011 року.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Головуючий суддя

Судді