ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/591/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФО-П ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення матеріального збитку, пені, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, стягнення матеріального збитку, пені, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 15.06.2013 року позивач уклав договір №144 з ФО-П ОСОБА_3, за змістом якого відповідач виготовляє, доставляє за місцем проживання та облаштовує кухню, а позивач оплачує вартість роботи відповідача. Уклавши вказаний договір, позивач сплатив відповідачу 27 840 грн. передоплати, однак відповідач не виконав умов договору і в 50-тиденний термін не поставив та не встановив зазначену кухню. За таких обставин просить розірвати договір №144, стягнути з відповідача на користь позивача 27 840 грн. передоплати за поставку кухні, 324 057 грн. 60 коп. пені, а також 1000 грн. моральної шкоди, яка полягає в психологічних переживаннях, пов'язаних з відсутністю кухні, поскільки свою кухню позивач демонтував, а нова йому не доставлена відповідачем.

Представник відповідача ФО-П ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що дійсно 15.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений вказаний договір про виготовлення та поставку ОСОБА_2 кухні. Останній дійсно двома платежами сплатив відповідачу 27 840 грн. передоплати і погодився з ескізом кухні. Однак за змістом п.3.1.4 укладеного договору відповідач приступає до виконання робіт після того, як позивач закінчить всі будівельні та/або ремонтні роботи в приміщенні квартири, де буде облаштована кухня, письмово повідомить про це ФО-П, після цього відповідач повинен здійснити остаточний обмір цього приміщення, скласти комп'ютерну модель продукції і вручити її під підпис замовнику. Однак навіть на даний час позивач так і не повідомив письмово відповідача про викладені в п.3.1.4 договору обставини, а тому ФО-П ОСОБА_3 позбавлений можливості здійснити остаточний обмір кухонного приміщення, скласти комп'ютерну модель продукції і вручити її позивачу та розпочати виготовлення продукції. За таких обставин вважає, що вини в порушенні строків виготовлення кухні з боку відповідача немає.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як передбачено ч.1, та 2, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом п.7, ч.1, ст.1 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, який зареєстрований 26.04.2010 року у Деснянській районній у м. Києві державній адміністрації у відповідності до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.11).

15.06.2013 року позивач ОСОБА_2 уклав договір №144 з ФО-П ОСОБА_3 (а.с.4-10). За змістом п.1.1 договору ФО-П ОСОБА_3 зобов'язався виготовити за завданням замовника продукцію (кухню - МДФ), доставити її за адресою вказаною у договорі та виконати роботи зі встановлення виготовленого комплекту меблів, а замовник в свою чергу зобов'язується здійснити оплату робіт виконавця, прийняти виготовлену продукцію, послуги з доставки та роботи з монтажу продукції, а також беззаперечно виконувати всі інші обов'язки, що передбачені цим договором та чинним законодавством України, при цьому невід'ємними частинами договору є графічне зображення продукції з розмірами, специфікація, акт здачі-приймання (а.с.4). Даний договір підписаний як позивачем, так і відповідачем (а.с.10), що не оспорювали та підтвердили у судовому засіданні їх представники. Таким чином, сторони досягли спільної згоди щодо умов про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст.525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в п.3.1.4 договору виконавець зобов'язаний приступити до виконання робіт з виготовлення продукції, передбачених цим договором, після настання всіх наступних обставин: а) отримання від замовника у повному обсязі грошових коштів відповідно до п.4.5 договору; б) отримання від замовника письмового повідомлення про завершення ним всіх ремонтних та/або будівельних робіт у приміщенні для якого призначена продукція та проведення після цього виконавцем остаточного обміру приміщення і складення ним комп'ютерної моделі продукції; в) отримання підписаної замовником комп'ютерної моделі продукції (а.с.5).

Як передбачено ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть

здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пункт 8.1 даного договору вказує, що виконавець, з урахуванням положень п.3.1.4 договору, виконує роботи з виготовлення продукції в строк 50 робочих днів включно. Доставка і монтаж виготовленої продукції здійснюється виконавцем протягом 5 робочих днів з моменту настання строку завершення робіт з виготовлення продукції та за умови повного та належного виконання замовником п.4.5-4.7 та п.3.1.4 договору до дня доставки продукції (а.с.8). Таким чином, суд вважає, що ствердження представника позивача у судовому засіданні про те, що строк початку виготовлення кухні терміном у 50 робочих днів починається з дня підписання вказаного договору, тобто з 15.06.2013 року, і на день звернення позивача до суду з позовом вже давно сплив, є безпідставними, поскільки вони спростовуються змістом п.8.1 та п.3.1.4 договору, описаних вище, з яким погодився позивач.

В день укладання договору №144, тобто 15.06.2013 року, відповідачем був складений ескіз майбутньої кухні з її зазначеними розмірами, на якому розписався позивач (а.с.12). Вказану обставину не заперечував його представник у судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_2, виконуючи умови п.4.5-4.6 договору, сплатив ФО-П ОСОБА_3 15.06.2013 року 19 300 грн., а 14.09.2013 року - 8 540 грн. передоплати, що підтверджується ксерокопіями квитанцій до прибуткових касових ордерів №144 та №5 відповідно (а.с.13), а всього 27 840 грн. авансового платежу. Зазначену проплату не заперечувала представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_2 після укладення договору і по день розгляду даної справи не звертався письмово до відповідача про інформування останнього щодо закінчення будівельних та/або ремонтних робіт в приміщенні кухні, в наслідок чого відповідач був позбавлений можливості здійснити остаточний обмір приміщення, де буде облаштований в майбутньому комплект меблів (кухня), та скласти комп'ютерну модель продукції. Таким чином, саме позивач порушив вимоги п.3.1.4 договору, що в подальшому потягло неможливість виконання умов договору з боку відповідача. Причин цього невиконання представник позивача пояснити не зміг.

За змістом п.8.2 цього ж договору сторони взаємно погодились, що в разі порушення замовником умов п.3.1.4 договору, строк виконання виконавцем робіт, що передбачені цим договором, автоматично, без підписання додаткових угод продовжується на три календарні дні за кожен день прострочки взятих на себе зобов'язань замовником (а.с.8-9).

В свою чергу ФО-П ОСОБА_3, отримавши 27 840 грн. авансу, не звертався до позивача у будь-який спосіб щодо виконання останнім положення п.3.1.4 договору. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5, це пов'язано з крадіжкою невстановленою особою в кінці вересня 2013 року в приміщенні цеху по АДРЕСА_1 приладдя та устаткування по виробництву меблів. Внаслідок даної події відповідач був змушений укласти договір субпідряду з ОСОБА_6, який частково на даний час виконує замовлення відповідача. Вона практично згодна на розірвання укладеного договору, але заперечує щодо повернення грошових коштів, сплачених позивачем, так як вони вже витрачені на закупку матеріалів по виробництву меблів для позивача.

Згідно ч.1, ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частина 1, ст.654 ЦК України наголошує, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги бажання позивача розірвати укладений між сторонами договір №144 та позицію представника відповідача, викладену вище, вважає, що сторони мають обопільну думку щодо розірвання вказаного договору. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість розірвання договору №144 від 15.06.2013 року. Поскільки суд розриває укладений договір, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 27 840 грн. сплаченого авансу. Суд не може покласти в основу рішення ствердження представника відповідача про те, що на вказаний розмір авансу відповідач придбав матеріали для виготовлення кухні позивачу, поскільки нею не було надано доказів в порядку ст.10; 60 ЦПК України про придбання відповідачем таких матеріалів і що вони придбані за замовленням саме кухні позивача, а також спростовуються п.3.1.4 договору, де вказано, що відповідач приступає до роботи тільки після письмового повідомлення позивача, описаного вище, складання комп'ютерної моделі продукції і вручення її позивачу для підписання. Враховуючи невиконання умов зазначеного пункту позивачем, час для виконання робіт згідно умов договору відповідачем ще не настав.

За правилами ч.5, ст.10 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Поскільки судом не встановлено порушення відповідачем вимог укладеного договору, а його невиконання ФО-П ОСОБА_3 пов'язане з невиконанням позивачем вимог п.3.1.4 договору, тому підстави для стягнення 324 057 грн. 60 коп. пені відсутні.

У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як наголошує Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження неправомірні дії відповідача щодо виконання умов договору №144 і нанесення з цього приводу моральної шкоди позивачу, тому в задоволенні позову в частині стягнення 1000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити.

Враховуючи положення ст.79 та ст.88 ЦПК України, суд, частково задовольняючи первісний позов, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 278 грн. 40 коп., що дорівнює 1% від задоволених позовних вимог, в частини позову майнового характеру, а також 243 грн. 60 коп. судового збору в частині задоволення позовних вимог немайнового характеру, так якпозивач, був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду на підставі п.3, ст.22 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV.

Керуючись ст.10; 11; 60; 79; 88; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст.525; 626; 631; 638; 652; 654; 1167 ЦК України, ст.1; 10; 22 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір №144 від 15.06.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_3.

Стягнути з ФО-П ОСОБА_3, (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 27 840 грн. в рахунок стягнення коштів, сплачених за договором №144 від 15.06.2013 року.

Стягнути з ФО-П ОСОБА_3, (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору в частині задоволення позовних вимог немайнового характеру, 278 грн. 40 коп. судового збору в частині задоволення позовних вимог майнового характеру, а всього 522 грн.

В задоволенні частини позову ОСОБА_2 до ФО-П ОСОБА_3 про стягнення 324 057 грн. 60 коп. пені, відшкодування 1000 грн. моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :