УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Постановлено вселити ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 000 грн компенсації завданої моральної шкоди та в дохід держави 487 грн 20 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При вирішенні справи, суди на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку ті факти, що відповідачкою позбавлено в повній мірі ОСОБА_4 використовувати права співвласника спірного жилого приміщення, зокрема, можливості проживати у цій квартирі, чим йому також завдано моральної шкоди, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, при ухваленні рішень місцевим судом та судом апеляційної інстанції правильно взято до уваги ч. 3 ст. 61 ЦПК України, так як факти щодо вчинення ОСОБА_5 перешкод позивачу в користуванні спірною квартирою встановлені рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2013 року, яке набрало законної сили.

Також, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, судами обґрунтовано і в достатній мірі було враховано засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні і фізичні страждання ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування судових рішень.

Наведені у касаційні скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко