У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась в Ужгородський міськрайонний суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини.

Свій позов мотивує тим, що 20 жовтня 2014 року між нею та ОСОБА_1 розірвано шлюб, що підтверджується заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/9097/14-ц.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року між сторонами народився син ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво серія НОМЕР_1, видане 24 січня 2008 року виконавчим комітетом Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № актового запису 02.

При розірвання шлюбу в судовому порядку питання про виплату аліментів відповідачем на утримання дитини, яка проживає з позивачкою не ставилося, оскільки відповідач запевнив її, що відповідні аліменти він буде сплачувати добровільно.

Однак, відповідач вихованням дитини не займається , батьківської турботи не проявляє, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини , сім'ю матеріально не забезпечує, про фізичний та духовний розвиток дитини не піклується , не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2014 року позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та відстрочку вирішення питання до розподілу майна між сторонами, призначення аліментів у твердій сумі та відміна рішення в частині негайного стягнення аліментів за 1 місяць.

В апеляційній інстанції відповідач уточнив, що він працює і має постійний дохід, не заперечує проти розміру аліментів ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але бажає, щоб до початку стягнення аліментів біло враховано вартість спільного майна, яке позивачка реалізувала особисто.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень житла, необхідний для фізичного, розумового, духовного , морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Рішення місцевого суду відповідає вимогам наведених норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, зазначених у оскарженому рішенні, не спростовують, оскільки не мають правового значення для справи.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді