Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8370/15-ц
провадження 2/369/3518/15
28.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -
У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником 20/100 квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за цією адресою, але в квартирі не проживає, не є членом або колишнім членом його сімї. Тому він як власник має право вимагати усунення порушення його права, оскільки в добровільному порядку відповідач зніматись з реєстраційного обліку не бажає. За час відсутності відповідач житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачував, які нараховуються і на відсутніх осіб.
Тому просив позивач суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №6 по вул. Машинобудівників, 6б Києво-Святошинського району Київської області та зняти її з реєстраційного обліку.
У судове засідання позивач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.
У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
При розгляді справи судом встановлено, що 09 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування 20/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
З витягу №2199996 від 09 квітня 2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на 20/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1.
Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї власника квартири, ні колишнім членом сімї власника житлового будинку.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
З довідки форми 3 №237 від 31 липня 2015 року, виданої КП «ВУЖКГ» та відомостей адресного бюро, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб .
За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.
Ст. 155 ЖК України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою.
На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що після отримання квартири у власність та до цього часу відповідач ОСОБА_2 не проживає в кватирі, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, та не є співвласником квартири.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, не є членом сімї нового власника квартири, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням а саме 20/100 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.
У решті позову відмовити.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич