АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/2458/15 Головуючий у 1 інстанції - Кириченко Н.О.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2015року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Качана В.Я., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 1 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ»Вектор Плюс») звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1 і просив винести рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 129.981,3 дол.США.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просив звернути стягнення на спірну заставлену квартиру шляхом реалізації з прилюдних торгів, а також виселити з неї всіх мешканців та зняти з реєстрації зареєстрованих в ній осіб /а.с.2-4, 52/.

Зазначав, що 22.01.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ»Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №1089-Ф, згідно якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 122.291 дол.США на термін до 21.01.2028 року під 12 % річних.

На забезпечення кредитних зобов»язань за цим договором, позичальник заставив банку в іпотеку належну йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

28.11.2012 року Банк відступив ТОВ»Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечним договором свої права вимоги до позичальника ОСОБА_1.

Оскільки позичальник за кредитним договором не виконує зобов»язань з погашення кредиту, за ним утворилась заборгованість у загальній сумі 129.981,3 дол.США, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 1 грудня 2014 року у позові відмовлено на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» /а.с.73-76/.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ «Вектор Плюс», пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 1 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у позові /т.2 а.с.240-245/.

Скаржник послався на те, що: суд не врахував уточнення розміру позовних вимог, які полягають, крім звернення стягнення предмета іпотеки, також у виселенні мешканців спірної квартири та зняття їх з реєстрації; суд, застосовуючи мораторій, не взяв до уваги, що спірна квартира не є місцем постійного мешкання відповідача; ухвалюючи рішення, суд не перевірив, чи підпадає даний предмет спору під дію мораторію, не надіслав запити до державних органів влади щодо встановлення іншого нерухомого майна; суд також не врахував, що введення мораторію може бути підставою для призупинення звернення стягнення на предмет іпотеки після набрання рішенням чинності, оскільки мораторій не є абсолютним та безумовним, оскільки має тимчасовий характер.

Сторони, будучи повідомленими належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з»явились. Скаржник звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, проте, ознайомившись з його змістом, колегія суддів вважаю неявку сторін безпричинною та, в силу ст.169 ЦПК України, вважає за правомірне розглянути справу за їх відсутності на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до п.1ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як слідує із матеріалів справи, 22.01.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ»Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №1089-Ф, згідно якого позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 122.291 дол.США на термін до 21.01.2028 року під 12 % річних.

На забезпечення кредитних зобов»язань за цим договором, позичальник заставив банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 95,54 кв.м., право власності на яку у іпотекодавця виникне у майбутньому.

Відповідно до Наказу головного управління житлового забезпечення м.Києва від 16.03.2011 року №314-С/КІ виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) видане свідоцтво від 22.03.2011 року, яким засвідчене право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

28.11.2012 року Банк відступив ТОВ»Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечним договором свої права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за зобов»язаннями по кредитному договору №1089 від 22.01.2008 та іпотечним договорам.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки позичальник за кредитним договором не виконує зобов»язань з погашення кредиту, за ним утворилась заборгованість у загальній сумі 129.981,3 дол.США, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Дійшовши висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення за передану в іпотеку позичальником квартиру, суд першої інстанції обґрунтовано керувався статтями 526,530,625,590 ЦК України та статтями 12,33,35 Закону України «Про іпотеку», якими обґрунтовуються наслідки у вигляді звернення стягнення на заставлене майно у разі порушення договірних зобов»язань щодо повернення кредитного боргу, на забезпечення виконання яких, це майно було передане в іпотеку.

Між тим, керуючись п. 1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ТОВ»Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлену в іпотеку квартиру з тих підстав, що обставини спірних відносин підпадають під умови указаної норми цього Закону, в результаті чого, за висновком суду, звернення стягнення на заставлену квартиру не може бути вчинене.

Вирішуючи спір колегія суддів враховує наступне. Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного Закону вказувалось, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов»язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений Закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов»язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов»язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основою метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов»язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» слідує висновок, що вони містять як норми матеріального права, так і є процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судами на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов»язань, що встановлюється на певний термін.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.214 ЦП України під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Тобто, встановивши галузь або інститут права, що регулюють спірні правовідносини, суд має перейти до конкретного правозастосування - визначити ту норму права, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням змісту указаної норми, наявність її офіційного тлумачення, а також дію норми права у часі, просторі та за колом осіб.

Набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» після прийняття рішення судом першої інстанції не позбавляє права, а зобов»язує суд апеляційної інстанції застосувати його норми при перегляді рішення суду першої інстанції, як і не виключає того, що суд має застосовувати цей Закон за наявності критеріїв, викладених у ст.1 цього Закону.

Із наведених вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вбачається, що суд першої інстанції правомірно застосував цей Закон, оскільки існують для цього підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ»Вектор Плюс» не навів суду доказів того, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, яка має загальну площу, що є меншою від 140 кв.м., і що крім спірного житла, у його власності перебуває інше житло.

На підставі викладеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову щодо звернення стягнення спірної квартири шляхом реалізації ї з прилюдних торгів, а, відповідно, і в частині позовних вимог щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців спірної квартири.

Рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді