Справа № 372/3564/14 Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/780/4244/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 19 15.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 20 жовтня 2008 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1. На виконання умов попереднього договору ним було передано 12500 дол. США відповідачу. Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 12 500 доларів США, що еквівалентно 264 125 грн., втрати від інфляції в розмірі 276 981 грн. 45 коп., проценти за користування коштами в розмірі 47 694 грн. 46 коп., а всього 588 800 грн. 91 коп.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом , який мотивував тим, що ним на виконання умов попереднього договору купівлі - продажу було передано позивачу рішеня Обухівьскої міської ради № 483-54 від 29 липня 2010 року та договір оренди земельної ділянки від 07.06.2011 року проте ОСОБА_2 зобов'язань за попереднім договором купівлі продажу не виконав, сам відмовився від виконання зобов'язань. Просив стягнути з нього штраф в розмірі 172 255 грн., зобов'язати ОСОБА_2 повернути йому оригінал договору оренди земельної ділянки від 07.06.2011 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, зобов'язання вчинити певні дії задовольнено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 оригінал договору оренди земельної ділянки від 07 червня 2011 року, укладений між Обухівською міською радою Київської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. за реєстровим № 2582.

В задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 365 гривень 40 копійок.

Скасовано заходи забезпечення позову у виді арешту, вжиті по цій справі ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року, 06 травня 2015 року по вступу рішення в законну силу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зазначає, що судом першої інстанції при ухвалені рішення обставини справи в частині застосування строку позовної давності не встановлювались та не перевірялись відповідними доказами, а тому строк позової давності в даній справі не може бути застосований. Також зазначає, що в ході судового розгляду справи достовірно не було встановлено, що оригінал договору оренди земельної ділянки від 07 червня 2011 року знаходиться у ОСОБА_2. Просить просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, а в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2007 року рішенням Обухівської міської ради Київської області № 117 надано дозвіл суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 на виготовлення матеріалів вибору земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га, наміченої для відведення в користування на умовах оренди під розміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням міськради.

25 жовтня 2007 року рішенням Обухівської міської ради Київської області № 173 затверджено матеріали вибору земельної ділянки, надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га для надання ОСОБА_3 в оренду під будівництво магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 за рахунок земель міста в межах Обухівської міської ради, що підтверджується рішенням міськради, викопіровкою, актом вибору земельної ділянки.

В 2008 році між сторонами по цій справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як фізичними особами - у простій письмовій формі було укладено попередній договір, згідно якого сторони визначили наступні умови: 1) ОСОБА_2 приймає корпоративні права на земельну ділянку в АДРЕСА_1 згідно рішення міської ради № 117 та № 173; 2) ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_3 такі документи: рішення Обухівської міської ради № 117 та 173 (29.03 : 25.10.2007 року), акт вибору земельної ділянки (3 екземпляри), викопіровку ген.плану м.Обухова; 3) передача корпоративних прав оцінена в сумі 22 500 доларів США; 4) ОСОБА_3 приймає задаток в сумі 5000 доларів США; 5) у випадку відмови укладення основного договору винуватець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 100 % від задаточної суми (5 000 доларів СІ1ІА; 6) у випадку відмови ОСОБА_2 від своїх зобов'язань задаточна сума не повертається, що підтверджується договором.

29 грудня 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у простій письмовій формі було складено розписку про збільшення суми завдатку до 10 000 доларів СІ1ІА, строки виплати основної суми перенесено на 25.02.2009 року, залишок суми 12 500 доларів СІІІА, попередні умови договору залишаються в силі.

21 травня 2009 року ОСОБА_3 отримано від ОСОБА_2 2 500 доларів США в рахунок оплати, залишок суми 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою.

29 липня 2010 року рішенням Обухівської міської ради Київської області № 483 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,02 га в оренду строком на 10 років під будівництво магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 на території Обухівської міської ради, що підтверджується рішенням.

07 червня 2011 року між Обухівською міською радою Київською області та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, за яким останньому було передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_1, під будівництво магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1 на території Обухівської міської ради, що підтверджується договором, актом приймання-передачі земельної ділянки, розрахунком розміру орендної плати.

03 квітня 2915 року ОСОБА_3 звернувся до Обухівської міської ради із зверненнями щодо виконання ОСОБА_2 договору про передачу земельної ділянки в суборенду на які 14.04.2015 року було надано відповіді про перелік відповідих документів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що між сторонами укладений нікчемний договір, позивач звернувся до суду з позовом зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 є об'єктом державної (комунальної) власності, її розпорядником є Обухівська міська рада Київської області, яка не приймала ніякої участі у спірних правовідносинах між сторонами за цією цивільної справою. ОСОБА_2 із будь-якими заявами щодо цієї земельної ділянки до органу місцевого самоврядування не звертався, рішення Обухівської міської ради про передачу йому права користування цією ділянкою не приймались. Жодна із сторін не мала повноважень розпоряджатись, зокрема передавати у власність чи оренду, вказану земельну ділянку, ця ділянка не була об'єктом корпоративних прав, відтак будь-які угоди між сторонами щодо цієї ділянки не мали правового значення.

Укладений між сторонами правочин є попереднім договором щодо нерухомого майна - земельної ділянки, отже згідно чинного законодавства України повинен вчинятись у письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Наявний у справі договір не відповідає встановленій законом формі, оскільки нотаріально не посвідчений.

Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_3заявлено про передбачені законом строки позовної давності, представик просив відмовити у позові з цих підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч.4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Нікчемний правочин укладений у 2008 році, а дії по його виконанню, зокрема передача коштів, відбувалися протягом 2008 року та до 21.05.2009 року, первісний позов подано 14.07.2014 року, тобто із значним пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. При цьому із письмових доказів вбачається та сторонами визнається, що первісному позивачеві було достовірно відомо про обставини спору, він ще в 2008 році отримав у фактичне користування земельну ділянку та оригінали документів, тобто своєчасно довідався про обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 пропустив встановлений цивільним законодавством загальний строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої в іншій частині відповідає матеріалам справи, ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права і повинно залишатися без змін.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги суд мотивував свій висновок тим, що договір оренди земельної ділянки ОСОБА_2 утримує у себе незаконно чим порушує права ОСОБА_3 як сторони правочину.

З таким висновком суду колегія не погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 не надав жодного належного та допустимого доказу, що оригінал договору оренди земельної ділянки від 07 червня 2011 року знаходиться у відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 в судовому судовому засіданні зазначав, що дійсно після укладення договору оренди від 07 червня 2011 року оригінал цього договору зберігався у нього, проте на вимогу ОСОБА_3 його було повернуто.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до хибного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права і тому підлягає скасуванню частині задоволення зустрічного позову про зобов'язання ОСОБА_2 повернути оригінал договору оренди та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія, -

ВИРИШІЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 оригінал довору оренди земельної ділянки від 07 червня 2011 року - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: