АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1975/14-ц 22-ц/774/1771/К/15
Провадження № 22-ц/774/1771/К/15 Головуючий в суді першої
Справа 211/1975/14-ц інстанції - Ткаченко С.В.
Категорія № 33 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2, представника прокуратура Саксаганського району м. Кривого Рогу Колпак Віти Анатоліївни,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги Державної Казначейської служби України, прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу, прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, треті особи: прокуратура Саксаганського району м. Кривого Рогу, прокуратура Довгинцівського району м. Кривого Рогу, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У брезні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 28 квітня 2009 року відносно неї порушено кримінальну справу № 56099027 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.364 та ч. 2 ст. 366 КК України за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення, вчиненого службовими особами сектору у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_5

14 липня 2009 року зазначена кримінальна справа була направлена до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу та при проведенні судового розгляду одержані достовірні дані про те, що ОСОБА_2 не вносила завідомо неправдиві свідчення до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН за № 560430 від 12.02.2009 року відносно ОСОБА_5

18 листопада 2011 року прокурор Тумко В.І., який приймав участь в розгляді кримінальної справи за її обвинуваченням у суді, завідомо знаючи, що позивач невинна і доказів її вини у скоєні злочину немає, винесла постанову про зміну звинувачення у вигляді відмови від звинувачення за ст. 364 ч. 3 і перекваліфікації з ч. 2 ст.366 на ч.1ст. 366 КК України.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 1ст. 366 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року зазначений вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 квітня 2013 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року вирок Саксаганського районного суду міста м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року скасовано, а кримінальну справу № 56099027 від 28.04.2009 року направлено в прокуратуру Саксаганського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст.. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст.. 366 ч. 1 КК України.

Таким чином, під судом та слідством вона знаходилася 53 місці 10 днів, на підставі чого просила суд відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду у розмірі 540 000 грн., упущену вигоду в сумі 50508,44 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3750,00 грн.; витрати по догляду за її хворою матір'ю у розмірі 4100,00 грн. протягом 41 судового засідання; витрати на сплату медичного реабілітаційного центру у розмірі 1925,00 грн., (875,00 + 1500,00); витрати по сплаті послуг журналіста у розмірі 1500,00 грн.; витрати на придбання лікарських препаратів у розмірі 1915,75 грн.; витрати по сплаті на проїзд ( до суду на 41 судове засідання і додому) у розмірі 246,00 грн.; витрати на поштові відправлення у розмірі 208,00 грн., що разом складає 73554, 44 грн., та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. З Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України на її користь стягнуто 100 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 3750,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України ставить питання про скасування рішення суду відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють собою Державний бюджет, тому судом безпідставно стягнуто кошти на користь позивача з Державної казначейської служби України. Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких звязків.

В апеляційних скаргах прокуратур Саксаганського та Довгинцівського районів м. Кривого Рогу, кожній окремо, ставиться питання про скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача матеріальної шкоди та закриття провадження у справі в цій частині, а також про зміну рішення в частині стягення на користь позивача моральної шкоди та зменшення її розміру. Зокрема, на їх думку, позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., а суд, у порушення ст.. 213 ЦПК України, не обґрунтував розмір стягнутої суми належними та допустимими доказами. Крім того, задовольняючи позовні вимоги частково, судом першої інстанції не досліджено, чи мало місце погіршення загального стану та якості життя позивача внаслідок відповідних подій. На думку обох прокуратур, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначати з урахуванням мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, а тому сума можливого відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 за 4 роки 4 місяці становить 63 336,00 грн. Крім того, зазначають, що суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, в порушення вимог п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерством фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 р., не врахував, що кримінальне провадження відносно позивача закрито, а позивачем не надано доказів щодо досудового звернення з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди до органів прокуратури.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу та прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 правоохоронними органами Дніпропетровської області провадилось досудове слідство за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення, за ознаками ч.3 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Вказана справа розглянута Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 серпня 2012 року та постановлено вирок, яким ОСОБА_2 засуджено за ст.. 366 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 510,00 грн., зі звільненням її від покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст.. 49 КК України, у звязку з закінченням строків давності ( а.с. 9 - 17 - копія вироку суду).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року зазначений вирок залишений без змін (а.с. 20-22).

Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2013 року вищевказану ухвалу апеляційного суду від 18.12.2012 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с. 23- 24 ).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року відносно ОСОБА_2 за ст.. 366 ч. 1 КК України скасовано, справу направлено прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування (а.с. 25 -28).

08 жовтня 2013 року постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу на підставі ст.. 284 ч. 1 п. 2 КПК України закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000070 від 16.07.2013 року за ст.. 366 ч. 1 КК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину (а.с.29-31).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 піддана кримінальному переслідуванню на протязі 53 місяців та 10 днів, під час якого притягалася в якості обвинуваченого по кримінальній справі, відносно неї обиралась міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на її користь 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства було порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, закріплене в ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнала позивач в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під підпискою про невиїзд, пов'язаними з цим обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені і розриві деяких її соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на її психологічному.

Відповідно до вимог ст.. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст.. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

Встановивши, що постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000070 від 16.07.2013 року, закрито на підставі ст.. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, взявши до уваги, що позивач перебувала під судом та слідством на протязі 53 місяців та 10 днів та що до неї було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Визначаючи розмір завданої позивачеві моральної шкоди, суд дійшов також правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Доводи апеляційних скарг прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу та прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу про те, що судом завищено розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_2, не можуть бути взятими до уваги, зважаючи на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно керувався як ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», де визначено мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, так і положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, та, з урахуванням конкретних обставин справи, визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, в межах, встановлених чинним законодавством.

Безпідставними є й доводи обох прокуратур щодо помилкового висновку суду про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3750,00 грн. із посиланням на те, що розмір завданої позивачу матеріальної шкоди визначається постановою органу, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що органами прокуратури ОСОБА_2 ознаймлено з досудовим порядком визначення розміру завданої їй матеріальної шкоди.

Однак, з висновком суду щодо порядку відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди колегія суддів погодитись не може, та приймає доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що судом невірно ототожнено її з державою України та саме з вказаної служби підлягає стягненню моральна шкода.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п.п.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п.1 п.41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів.

На підставі п.44 вказаного Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно зазначив у резолютивній частині рішення про стягненні коштів з Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу та прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу підлягають відхиленню, апеляційна скарга Державної казначейської служби України - частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині порядку відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди та зазначенню в його резолютивній частині про стягнення сум на користь позивача з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу та прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу відхилити.

Апеляційну скаргу Державної Казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2015 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_4 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 3750 (три тисячі сімсот п'ятдесят) гривень за надання юридичної допомоги, а всього 103 750 (сто три тисячі сімсот п'ятдесят) гривень».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів