Справа № 545/2207/15-ц
Провадження № 2/545/1233/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2015 року. Суддя Полтавського райсуду Полтавської області - Гальченко О.О., розглянувши матеріали позовної заяви Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.08.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який суддя отримала 07.08.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України, 20.08.2015 року на адресу суду надійшла відповідь з УДМС України в Полтавській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, дана довідка отримана суддею 21.08.2015 року.

Згідно ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Пунктами 3,5 частини другої вказаної норми Закону передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Частинами першою і другою ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Частиною 6 статті 38 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

З наведених приписів спеціального Закону слідує, що після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку уповноважена особа, реалізуючи свої повноваження, передбачені, зокрема ст.38 Закону, діє як суб'єкт публічного права.

Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у пункті 25 Постанови Пленуму ВАСУ № 8 від 20 травня 2014 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», де роз'яснено: «Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України з урахуванням положень ст. 17 КАС України, не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 15, 122, 209-210, 293-294 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала надрукована суддею та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_2