справа № 208/6909/15-ц
№ провадження 2/208/2224/15
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.

при секретареві Севастьяновій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, на підставі ст.84 СК України, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення дитини трирічного віку. Крім того, просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 300,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що,

від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З липня 2015 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо, син проживає разом із нею, та знаходиться на її утриманні. Вона не працює, і не має можливості забезпечувати собі й дитині мінімального прожиткового рівня, через що змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років.

В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що підтримує позов у повному обсязі, та, просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи без його участі, а також зазначив, що, позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення на підставі того, що, позивач не дозволяє йому бачитись із сином та приймати участь у вихованні дитини.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про шлюб, виданого 10.06.2015р. Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 10.06.2015р. між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 166, від якого сторони, згідно свідоцтва про народження, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, мають малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки № 000769359 про склад сім'ї, наданої ТОВ «Інфо-Ком» 31.08.2015р., малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом із матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

Позивачка не працює, і не має можливості забезпечувати собі й дитині мінімального прожиткового рівня, тому потребує матеріальної допомоги.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом, позивачка, з якою проживає дитина - не працює, не має доходу, що забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, відповідно до чого потребує матеріальної допомоги на її утримання.

При цьому, посилання відповідача на те, що, позивач позбавляє можливості відповідача спілкуватись з дитиною не є підставою для відмови у задоволенні позову, а є підставою для захисту порушених прав відповідача, як батька дитини, у встановленому Сімейним Кодексом України порядку.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, позивач потребує матеріальної допомоги на її утримання, а, відповідач на час розгляду справи не працює, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, суд, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у твердій грошовій сумі що дорівнює 800,00 грн.

Водночас, щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат - суд дійшов наступного висновку.

Згідно роз'яснень, наданих у п.48 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014р., підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

Разом з цим, як вбачається з квитанції, наданої позивачем (а.с.9), вказана квитанція не містить відповідних реквізитів, передбачених Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, та, як наслідок, є неналежним доказом для обгрунтування позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 300,00 грн. Вказана обставина, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Крім того, приймаючи до уваги, що, позивач звільнена від сплати судового збору, суд, відповідно до вимог, встановлених ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути судові витрати на користь держави з відповідача, у розмірі, встановленому ст.4 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011р.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 15, 60, 110, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 75, 77, 79, 80, 81, 84 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, аліменти на утримання дружини, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року до досягнення сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.