Справа № 490/9811/14-цр
н/п 2/490/3448/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Г.В.Подзігун

Справа № 490/9811/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ПН ММНО ОСОБА_5 (яка у подальшому була уточнена), в якому просив визнати виконавчий напис № 6510, видану 06.12.2007 року ПН ММНО ОСОБА_5 про звернення стягнення на все майно позивача як такий, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про заміну неналежного відповідача з ПН ММНО ОСОБА_5 на ПАТ «Укрсоцбанк», а ОСОБА_5 залучити в якості третьої особи. Представники нотаріуса та Банку не заперечували проти задоволення вказаного клопотання. Ухвалою суду від 21 жовтня 2015 року клопотання представника позивача було задоволено, замінено неналежного відповідача з ПН ММНО ОСОБА_5 на ПАТ «Укрсоцбанк», а ПН ММНО ОСОБА_5 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у під час накладення виконавчого напису було допущено порушення чинного на той час законодавства України, зокрема Законів України «Про виконавче провадження», «Про нотаріат», «Про виконавче провадження». При цьому у позовній заяві позивач зазначає, що рішенням державного виконавця порушили його права, оскільки він повернув кредитору заставлене майно і відносини між ним та кредитором були припинені.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Як на підставу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, представник позивача посилався на те, що, по-перше, арешт було накладено на усе його майно, а по-друге, що нотаріус не перевірив, що майно житловий будинок по вул. Поштовій, 22-А у с. Шурине Миколаївського району Миколаївської області - не було зареєстроване за позивачем у реєстраційній службі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, надала до суду заяву, в якій заявила про пропущення позивачем строків позовної давності, у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову з цих підстав, посилаючись на те, що позивач міг дізнатися про порушення його права 03.04.2008 року, коли майно було передане дружині позивача на відповідальне зберігання.

Представник третьої особи ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що право позивача порушене не було.

Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

23 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «Укрсоцбанк») та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 640/241-К241.

За умовами даного договору кредитор (Банк) надає позичальнику (позивачу) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 25 000 дол. США під 12,7% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 травня 2032 року (п. 1.1).

Кредит надавався позичальнику на придбання нерухомого майна житлового будинку, загальною площею 116,2 кв. м., житловою площею 58,4 кв. м., та земельну ділянку загальною площею 1 800 кв. м., що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Шурине, вул. Поштова, 22-А, загальною вартістю 149 040 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору складає 29 512,87 дол. США (п. 1.2). При цьому в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань за Договором кредиту вищевказаний будинок передавався Банку в іпотеку (п. 1.3).

В той же день, 23.05.2007 року, між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (продавцями) та ОСОБА_1 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку з відстрочкою платежу.

Згідно з умовами Договору купівлі-продажу продавці продали по 1/4 частці в праві власності на нерухоме майно кожен, а покупець купив цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Шурине, вул. Поштова, 22-А (п. 1.1). Ціна договору 149 040 грн., інвентаризаційна оцінка будинку 234 032 грн. (п. 2).

При цьому, покупець за умовами договору повинен був провести повний розрахунок за вказаний житловий будинок у строк до 24 травня 2007 року (п. 2.2).

Зазначений договір було посвідчено ПН Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 428, а також у Державному реєстрі правочинів за № 2105608.

В цей же день, 23 травня 2007 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «Укрсоцбанк») та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір. За умовами Іпотечного договору іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю (Банку) у якості забезпечення виконання іпотекодавцем за договором кредиту № 640/241-К241 від 23.05.2007 року, наступне нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 116,2 кв. м., житловою площею 58,4 кв. м., та земельну ділянку загальною площею 1 800 кв. м., кадастровий номер :10:008:0018, що знаходяться за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с. Шурине, вул. Поштова, 22-А, загальною вартістю 149 040 грн., яке стане власністю іпотекодавця після укладення Іпотечного договору (п. п. 1.1, 1.2).

Зазначений договір було посвідчено ПН Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 432. При цьому нотаріусом також було накладено заборону на відчуження зазначеного житлового будинку до припинення дії іпотечного договору (реєстр. № 37).

У подальшому, у звязку із невиконанням позивачем своїх обовязків за Кредитним договором, у нього перед Банком за період з 10.06.2007 року по 27.11.2007 року виникла заборгованість у загальному розмірі 140 180 грн. 86 коп., з яких: 123 735 грн. 10 коп. строкова заборгованість за кредитом; 2 514 грн. 90 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 6 817 грн. 14 коп. прострочена заборгованість за відсотками; 1 202 грн. 61 коп. строкова заборгованість за відсотками; 358 грн. 61 коп. пеня; 3 787 грн. 50 коп. штраф; 1 765 грн. витрати за вчинення виконавчого напису. Тому 06 грудня 2007 року нотаріус ММНО ОСОБА_5 вчинив виконавчий напис (реєстр. № 6510), яким запропонував звернути стягнення на вищезазначений житловий будинок в рахунок погашення зазначеної вище заборгованості, що і є предметом оскарження даного позову.

З метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження, та 03 квітня 2008 року державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського районного управління юстиції було складено акт опису й арешту майна (житлового будинку) та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11.

Порядок та підстави вчинення виконавчого напису нотаріусами регулюються, зокрема, главою 14 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік документів), а також розділом 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року (далі Інструкція).

Так, відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до Переліку документів (у редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії) стягнення заборгованості у безспірному порядку за виконавчими написами нотаріуса здійснюються, зокрема, за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 284 Інструкції (у редакції, чинній на момент вчинення нотаріальної дії) нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

За такого, підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є наявність хоча б однієї із таких обставин:

1) подання кредитором документів, які не передбачені Переліком документів, або неподання тих, які передбачені;

2) спір між сторонами про заборгованість, її розмір;

3) з дня виникнення права вимоги строк минув понад передбачений законом строк позовної давності.

Судом встановлено, що для здійснення виконавчого напису Банк звернувся до нотаріуса, подавши при цьому оригінал нотаріально посвідченого Іпотечного договору, яким, зокрема встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником (позивачем) Основного зобовязання (передбаченим Договором кредиту), іпотекодержатель (Банк) має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1).

В той же час, Договором кредиту встановлено, що позивач зобовязаний погашати суму заборгованості щомісячно до 10 числа по 83 дол. США, однак з 10.06.2007 року по 27.11.2007 року позивач до погашення заборгованості не приступив, у звязку з чим виникло невиконання позичальником Основного зобовязання, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, судом також встановлено, що з дня виникнення права вимоги (з 10.06.2007 року) до дня вчинення виконавчого напишу (06.12.2007 року) минуло менше трьох років.

За такого, суд приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено відповідно до чинного на момент його вчинення законодавства України.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що нотаріусом не було враховано те, що право власності позивача належним чином не було зареєстроване, оскільки обовязок реєстрації права власності на нерухоме майно покладається саме на позивача, однак ним вказані дії здійснені не були, що на думку суду свідчить про його небажання належним чином виконувати умови закону та договору, а також прагнення у подальшому ухилитися від відповідальності. Крім того, суд не приймає до уваги надану позивачем копію витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якому як співвласники зазначені продавці житлового будинку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки дата зазначеного витягу 18.04.2007 року, а Договір купівлі-продажу було укладено 23.05.2007 року. Фактично посилання позивача на вказані обставини свідчить про те, що він оскаржує Іпотечний договір, а не виконавчий напис.

Так само суд не враховує посилання позивача на те, що земельна ділянка не була йому продана, оскільки виконавчий напис було вчинено лише щодо житлового будинку, а не земельної ділянки, на якій він знаходиться.

Посилання позивача на порушення Закону України «Про виконавче провадження» в ході здійснення виконавчого провадження суд також не приймає до уваги, оскільки попри покладений в силу ст. 60 ЦПК України обовязок, позивач доказів такого порушення не надав. При цьому, фактично це є оскарженням дій державного виконавця, а не дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису.

Крім того, із усього тексту позовної заяви вбачається, що предметом оскарження є не сам виконавчий напис, а дії державного виконавця в ході здійснення виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно, відкритого за оскаржуваним написом.

За такого, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН