АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: Спори про спадкове право
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судці Хорошевського О.М.

суддів колегії - Зазулинської Т.П., Кругової С.С.

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини спадкоємцями, визнання відсутності заява та висновків рішення підставами для відмови у вимогах про встановлення факту прийняття спадщини, відновлення прав на домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив розглянути справу про встановлення факту прийняття спадку ОСОБА_5; визнати, що відсутність заяви ОСОБА_6 та висновки рішення суду від 13.11.1944 року є підставою для відмови ОСОБА_4 у вимогах встановити факт прийняття спадку ОСОБА_6 та у вимогах, якими він намагається оскаржити рішення суду від 13.11.1944 року; відновити його право на домоволодіння у цілому.

Зазначив, що постановою Президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 1997 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності за кожним на Уг частину домоволодіння по АДРЕСА_1 і справу у цій частині направлено на новий розгляд.

Рішенням суду від 07 грудня 2001 року було розглянуто лише позовні вимоги ОСОБА_7 про встановлення її права на частину спірного домоволодіння. Він, як правонаступник ОСОБА_8, доповнив позовні вимоги, але суд визнав, що ним перевищені первісні вимоги.

Довготривалий розгляд справ змусив його звернутись з новим позовом 29 липня 2009 року, але у відкритті провадження йому було відмовлено.

Під час розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги та просив стягнути на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 5000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

При цьому вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди не розглядали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і відновити його право на домоволодіння у цілому.

Скарга містить посилання на те, що рішенням суду від 07 грудня 2001 року порушені його права, а рішення від 07 липня 1997 року залишено без перегляду.

Висновок суду про те, що він фактично оскаржив рішення від 07 липня 1997 року поданням позовної заяви, є необгрунтованим.

Судом не зазначено усіх процесуальних документів по іншим справам, на які посилався позивач.

Судом не прийнято до розгляду та не об'єднано в одне провадження з розглянутими вимогами збільшені позовні вимоги.

У рішення суду не відображені фактичні обставини справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 фактично є оскарженням рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 1997 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_9 про встановлення факту прийняття спадщини, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року та ухвали суду апеляційної інстанції від 18 березня 2002 року.

Погоджуючись з висновком суду, зробленим з урахуванням обставин справи та вимог закону, судова колегія бере до уваги пояснення представника ОСОБА_3 наданих в суді апеляційної інстанції, що питання, про які йдеться у позовній заяві її довірителя, не є самостійними вимогами.

У провадженні судів знаходяться цивільні справи, у яких такі вимоги розглядаються.

Позов було пред'явлено з метою звернути увагу суду на необхідність розглянути ці справи.

Крім того, питання про належність спірного домоволодіння вирішене у судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2002 року змінено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року і визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння за ОСОБА_4, а на 2/3 частини домоволодіння за ОСОБА_3

У задоволенні касаційних скарг сторін, поданих на зазначену ухвалу суду апеляційної інстанції, відмовлено.

За вказаних обставин судова колегія не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог про відновлення права позивача на домоволодіння у цілому.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і зобов'язання ОСОБА_4 припинити зловживання правами судом першої інстанції не розглядались, а тому ці питання не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з такими вимогами знову.

Оскільки судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення з підстав, передбачених ч.І ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, ч.І ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України,

судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: