Справа № 307/2686/15-ц
Провадження № 2/307/1570/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні проїзною дорогою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні проїзною дорогою. В позовній заяві його представник ОСОБА_4 зазначив, що в 90-х роках позивач ОСОБА_3 побудував будинок в с. Вільхівці по вулиці Вільхівчик, 161 на земельній ділянці, яка належала його батькам. В 1995 році цей житловий будинок був зареєстрований в погосподарській книзі Вільховецької сільської ради, що стверджується довідкою Вільховецької сільської ради від 18.05.2015 року за №1203. На земельну ділянку та побудоване дворогосподарство ОСОБА_3 на даний час виготовляє державний акт та реєстраційне свідоцтво на право власності. До земельної ділянки та будинку ОСОБА_3 існувала історична дорога шириною 3,90 метрів, яка проходила між земельними ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_2 самовільно побудувала будинок, в межах 5 метрів від існуючої дороги, а в подальшому захопила 2 метри цієї дороги та самовільно перенесла паркан. З цього приводу 30 січня 2015 року проводилося засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку села, підприємництва та з питань торговельного обслуговування населення Вільховецької сільської ради, про що був складений протокол комісії за №3 та затверджено рішенням сесії Вільховецької сільської ради від 31 січня 2015 року за №578. Згідно протоколу №3 комісія вирішила, що проїзд через дворогосподарство ОСОБА_2 в даному випадку можливо лише за згодою сторін та комісія запропонувала ОСОБА_3 розглянути можливість проїзду з іншої сторони до своєї земельної ділянки за пропозицією ОСОБА_2 Аргументом на пропозицію комісії та ОСОБА_2 прокласти дорогу через земельну ділянку ОСОБА_5 є те, що на цю земельну ділянку є державний акт на право власності, а дорога, якою він все життя користувався та яка історично склалася, не приватизована і не може бути приватизована ОСОБА_2 На його думку, користування дорогою, що історично склалася та якою він 20 років користувався, не підлягає погодженню з відповідачкою ОСОБА_2, а тому для вирішення даного спору у нього виникає право на звернення до суду. Представник зазначив, що згідно обмірів відділення №7 ТОВ «Моя земля», що здійснювалися до захоплення відповідачкою частини дороги, відстань від західної частини будинку до дороги складала 2,70 метрів, а зараз складає 4,70 метрів, тобто відповідачка захопила 2 метри дороги. Дорога шириною менше 2-х метрів, не дозволяє позивачу підвозити до свого будинку будівельні матеріали та підїзд будь-якого транспорту, що порушує його права та законні інтереси. Для відновлення його прав необхідно перенести самовільно встановлену огорожу на її попереднє місце.

Просить суд зобовязати ОСОБА_2, мешканку с.Вільхівчик.165, Тячівського району перенести металевий паркан (тверду огорожу) на його попереднє місце, а саме на відстань 2,70 метри та 2,54 метри від будинку ОСОБА_2, щоб ширина дороги склала не менше 3,90 метри.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять їх задовольнити. Позивач ОСОБА_3 додатково пояснив, що він користувався спірною дорогою 20 років. Будинок він почав будувати ще в 1979 році і зареєстрував його в Вільховецькій сільській раді в 1995 році. Батько відповідачки почав будувати будинок і він йому казав, що там проходить дорога, а той відповів, що йому дорога не перешкоджає, відступивши 50 см. Дорога була шириною 6 метрів, а відповідачка ОСОБА_2 поставила посередині дороги паркан. Він більше не має проїзду, оскільки всюди стоять огорожі. Право власності на будинок він не зареєстрував та державний акт на свою земельну ділянку біля захопленої відповідачкою дороги він ще не виготовив, оскільки не вистачає коштів. Зробити проїзд вище будинку відповідачки ОСОБА_2 не можливо, так як там знаходиться сад і ростуть різні дерева. Він особисто звертався до ОСОБА_5, щоб той також відступив від дороги, але ОСОБА_5 відмовився, пояснюючи, що в нього є державний акт на земельну ділянку. Також позивач пояснив, що на сесії Вільховецької сільської ради ще не приймалося рішення про надання йому дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки в с. Вільхівці по вулиці Вільхівчик, 161, біля якої розташована проїзна дорога. Просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. ОСОБА_2 пояснила, що свій будинок, який розташований біля земельної ділянки позивача ОСОБА_3, вона побудувала у 2000 році. При цьому між їх земельними ділянками проїзної дороги ніколи не було. Правовстановлюючих документів на свою земельну ділянку вона не має.

Представник відповідачки ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він був на спірній земельній ділянці і особисто робив заміри дороги. Ширина дороги становить 2,4 метри. Зазначив, що ОСОБА_2 не заперечує, щоб ОСОБА_3 зробив собі проїзд вище її будинку.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку села, підприємництва та з питань торговельного обслуговування населення Вільховецької сільської ради від 30 січня 2015 року за №3 «Про розгляд заяви ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, 161 та адвокатського запиту щодо вирішення спірного питання з сусідкою ОСОБА_2В.» погоджувальною комісією по земельних суперечках було вирішено, що проїзд через дворогосподарство ОСОБА_2 в даному випадку можливий лише за згодою сторін, і що комісія запропонувала ОСОБА_3, мешканцю с. Вільхівчик, 161 розглянути можливість проїзду з іншої сторони до своєї земельної ділянки за пропозицією ОСОБА_2 (а.с.19).

Рішенням 28-ї сесії 6-го скликання Вільховецької сільської ради від 31 січня 2015 року за №578 було затверджено вказаний протокол земельної комісії №3 від 30.01.2015 року щодо вирішення спірного питання ОСОБА_3 з сусідкою ОСОБА_2 (а.с.18).

В довідці виконкому Вільховецької сільської ради від 18 травня 2015 року за №1209 зазначено, що згідно погосподарської книги будинок в с. Вільхівчик, 161 побудований в 1995 році (а.с.52).

На даний час позивачем ОСОБА_3 виготовлено проект технічного паспорту на садибний житловий будинок в с. Вільхівчик, 161, Тячівського району (а.с.11-16).

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

У відповідності до норм ст..ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст..118 ЗК України.

За змістом вказаних норм громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповіднийорган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку в с. Вільхівчик, 161, Тячівського району ще не оформив, будинок в експлуатацію не ввів та державну реєстрацію будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці, ще не провів.

Крім того встановлено, що позивачу ОСОБА_3 Вільховецькою сільською радою ще не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку в с. Вільхівчик, 161, Тячівського району, про що сам ствердив позивач в судовому засіданні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

В частині 1 ст.1 цього Закону наведені терміни, які вживаються в такому значенні, зокрема, генеральний план населеного пункту містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; лінії регулювання забудови - визначені в містобудівній документації межі розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж окремих земельних ділянок, природних меж та інших територій; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Згідно вимог ст..2 Закону планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів. Містобудівна документація розробляється на паперових і електронних носіях на оновленій картографічній основі в цифровій формі як набори профільних геопросторових даних у державній геодезичній системі координат УСК-2000 і єдиній системі класифікації та кодування об'єктів будівництва для формування баз даних містобудівного кадастру.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.8 вказаного Закону планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

В ч.1 ст.16 Закону зазначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Абзац перший частини. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Статтею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невідємною частиною генерального плану. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Згідно вимог ч.1 ст.19 цього ж Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

В судовому засіданні також встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення прав користування позивачем ОСОБА_3 дорогою загального користування, яка на думку позивача повинна бути, і яка веде до його земельної ділянки та будинку в с. Вільхівці, вул. Вільхівчик, 161, Тячівського району, що виражається в перешкоджанні відповідачкою ОСОБА_2 в під»їзді до домоволодіння позивача шляхом встановлення нею на частині дороги металевого паркану.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Доводи позивача та його представника щодо порушення права позивача на належне користування дорогою загального користування, яка веде до будинку позивача в с. Вільхівці, вул. Вільхівчик, 161, Тячівського району, матеріалами справи не стверджено, оскільки в судовому засіданні не надано належних доказів того, що відповідно до генерального плану с. Вільхівці біля земельних ділянок сторін, на які ними ще не оформлено право власності у встановленому законом порядку, передбачена дорога загального користування саме в конфігурації, яку визначив і вимагає позивач.

Посилання позивача як на докази на ситуаційний план розташування земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с.9), виготовлені ТОВ «Моя земля» плани земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в с. Вільхівчик із зазначенням на цих планах щебеневої дороги, яка веде до їх земельних ділянок (а.с.43, 44), суд вважає безпідставними, оскільки в них не зазначено, що планування цих територій проведено органом місцевого самоврядування з урахуванням вимог містобудівної документації.

Крім того, в судовому засіданні судом сторонам було розяснено їх право на проведення в даній справі земельно-технічної експертизи, однак клопотань щодо її проведення сторонами не було заявлено.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено факту порушення права позивача у користуванні дорогою загального користування, яка веде до його будинку та земельної ділянки в с. Вільхівці, вул. Вільхівчик, 161, Тячівського району саме з боку відповідачки, а тому в задоволенні його позову слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169. 209-215 ЦПК України, ст.ст.1, 2, 8, 16, 17, 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 4, 118, 125. 126 ЗК України, ст..391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні проїзною дорогою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_7