АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1831/15 Справа № 194/901/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

07 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл майна набутого під час проживання однією сім'єю та шлюбу. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона з серпня 2005 року проживала з відповідачем та вела з ним спільне господарство без реєстрації шлюбу. Від спільного життя вони з відповідачем мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 05 вересня 2009 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2014 року. За час проживання однією сім'єю та в шлюбі ними було придбане рухоме майно, а саме: холодильник, телевізор, пилосос, двоярусне ліжко на загальну суму 11000 грн., що залишилися у відповідача. Також, в період проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, ними був придбаний автомобіль ВАЗ 21099, грошові кошти для придбання якого в сумі 49 000 грн. було взято в кредит згідно кредитного договору № 0 від 12 грудня 2005 року. Зазначений автомобіль після розірвання шлюбу відповідач продав. Крім того, позивачем та відповідачем були накопичені грошові кошти за період з 04.02.2013 року по 05.02.2014 року, які знаходились на обліковому рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 104718 грн. 80 коп., яких сума депозиту склала 68011 грн.26 коп. та проценти за рік склали 38707 грн. 54 коп. Просить розділити майно вартістю 159218 грн. 80 коп. наступним чином: рухоме майно вартістю 11000 грн. виділити у власність відповідача, а саме: холодильник вартістю 5000 грн., телевізор 2500 грн., пилосос 1500 грн., двоярусне ліжко вартістю 2000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача 5500 грн. за рухоме майно, розділити між позивачем та відповідачем автомобіль ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2, який був придбаний згідно кредитного договору № 0 від 12.12.2005 року на суму 49000 грн., розділити грошові кошти, які знаходились на обліковому рахунку НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в рівних частинах, стягнувши з відповідача на користь позивача 52359 грн. 40 коп., а також стягнути на користь позивача понесені по справі судові витрати.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл майна набутого під час проживання однією сім'єю та шлюбу - відмовлено в повному обсязі (а.с.94-98)

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 105-107).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 05.09.2009 року по 22.04.2014 року, який було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22.04.2014 року. Сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно копії домової книг, позивачка та її спільна з відповідачем дитина до 29 травня 2012 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2005 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення зазначеного факту. При цьому суд дав оцінку показанням свідків, допитаних в судовому засіданні, та критично поставився до зазначених показань, й не взяв їх до уваги при вирішенні питання щодо встановлення факту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розподілу спірного майна, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно довідки АКІБ "Укрсиббанк" № 133-118-290 від 16 липня 2008 року, зобов'язання за кредитним договором № 0 від 12 грудня 2005 року, в забезпечення якого було передано автомобіль ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_2, погашені в повному обсязі на дату видачі довідки, тобто на 16 липня 2008 року (а.с.25). Крім того, відповідно довідки Павлоградського ЦНП № 1210 від 09.09.2014 року № 609, га ім'я ОСОБА_3 зареєстрований автомобіль М 2140 д/н НОМЕР_3, а автомобіль ВАЗ21099 д/н НОМЕР_2 за відповідачем зареєстрованим не значиться (а.с.39). Холодильник "Самсунг" та телевізор були придбані відповідно 15 грудня 2008 року та 07 грудня 2007 року (а.с.31). Таким чином, зазначене майно, а саме автомобіль ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_2, холодильник "Самсунг" та телевізор не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому розподілу не підлягає.

Доказів щодо придбання, вартості та наявності пилососа та двоярусного ліжка позивачем не надано, тому суд був позбавлений змоги визначити об'єктивну вартість зазначеного майна і дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову й у цій частині.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині розподілу грошових коштів, які були на рахунку у відділенні банку, суд першої інстанції виходив з того, що, ці кошти були перераховані, як страхова сума у зв'язку з втратою працездатності, викликаної профзахворюванням, що вбачається з довідки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Терівка, і відповідно до вимог ч.5 ст.57 СК України зазначені грошові кошти є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто відповідача, а тому розподілу не підлягають. Крім того, згідно довідки ПАТ КБ "Пиватбанк" від 07.10.2014 року № 1824109, будь-які депозитні рахунки на ім'я ОСОБА_3 на теперішній час відсутні (а.с.41).

Вказані висновки суду 1 інстанції зроблені з дотриманням до норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 5 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У п. 24 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одноному з подружжя особисто. Відповідно до ст.4 Закону України «Про страхування», страхування, пов'язане з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, є особистим страхуванням. Згідно преамбули до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата) чи страхової виплати пенсії по інвалідності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає, оскільки воно ухвалене судом без порушення норм матеріального та процесуального права, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з рішенням суду є безпідставними, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета. Позивачка не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Зазначені доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: