Номер провадження: 22-ц/785/1786/15
Головуючий у першій інстанції Вергопуло К.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

та представників прокуратури м. Іллічівська - Косова О.В. і ПАТ "Державний ощадний банк" - Горика В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2010 року за позовом прокуратури м. Іллічівська Одеської області в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 січня 2010 року прокуратура м. Іллічівська Одеської області в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк" звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_9 ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 946, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 13 644 долара США (що за курсом НБУ на час отримання кредиту складало 68 902, 20 гривень).

Відповідач зобов'язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

В якості забезпечення виконання кредитного зобов'язання, 23 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_9 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився за виконання ОСОБА_3 взятих на нього зобов'язань за кредитним договором.

23 червня 2008 року було укладено договір поруки, між банком та ОСОБА_10 відповідно до якого останній також поручився за виконання ОСОБА_3 взятих на нього зобов'язань за кредитним договором від 23 квітня 2007 року.

Однак, відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконали, в зв'язку з чим станом на 27 січня 2010 року у них виникла заборгованість за кредитом у сумі 87 262,14 гривень.

На підставі зазначеного прокуратура в інтересах держави в особі ВАТ "Державний ощадний банк" звернувся до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити з наведених у ньому правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідачів, які у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 21.04.2010 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачі по справі ОСОБА_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не з'явилися, однак про розгляд справи вони неодноразово сповіщався належним чином, та причини неявки до суду апеляційної інстанції ними надано не було, крім того інтереси ОСОБА_3 за ордером представляє його довірена особа, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідачів до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, і пояснення на апеляцію його представника ОСОБА_4 та заперечення на апеляційну скаргу представників прокуратури м. Іллічівська Одеської області Косова О.В. та ПАТ "Державний ощадний банк" - Горика В.М., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 13 644 долари США строком до 23 квітня 2013 року під 13% річних, з умовами та правилами надання банківських послуг відповідач погодився, про що свідчить його підпис на кожній сторінці кредитного договору (а.с. 5-8).

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_9 23 квітня 2007 року та між банком та ОСОБА_10 23 червня 2008 року були укладені договори поруки, відповідно до яких останні прийняли на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_3, які виникають у нього з умов кредитного договору.

Крім того, 23 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого для своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 заставив банку належний йому на праві приватної власності автомобіль марки CHEVROLET AVEO SF69Y, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, поручителі не звільняються від свого обов'язку відповідати як солідарні боржники за зобов'язаннями кредитора.

Однак, відповідачі договірних зобов'язань не виконували, тому кошти у встановлені договором строки до банку не надійшли, чим порушуються його права та інтереси.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі, які навів позивач у підтвердження своїх вимог, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що встановлення обов'язку по виконанню одного й того ж зобов'язання декількома особами, виникає тільки після укладання всіма особами одного договору, тому норму ч.3 ст.554 ЦК України не може бути застосовано судом у разі стягнення заборгованості, оскільки в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою та боржником, та у такому випадку позивач має пред'явити позов окремо до кожного з поручителів, а також те, що 01 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено додаткову угоду до кредитного договору №946 від 23.04.2006 року, відповідно до якої збільшується розмір щомісячних платежів зі 190 до 204 доларів США щомісячно, внаслідок чого було змінено розмір основного зобов'язання в сторону збільшення, при цьому, ні з ОСОБА_9, ні з ОСОБА_10 банк не укладав додаткових угод, та згоди на зміну основного зобов'язання від них не отримував, отже на момент подачі позовної заяви до суду порука ОСОБА_9, та ОСОБА_10 по зобов'язанню ОСОБА_3 була припинена відповідно до ст.559 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Судова колегія не погоджується з цими доводами апеляційної скарги виходячи з наступного. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Отже, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель,(ч.ч.1,2 ст. 553 ЦК України).

Солідарна відповідальність - у зобов'язальному праві відповідальність кількох

боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Повне виконання зобов'язання одним із солідарних боржників звільняє інших боржників від відповідальності перед кредитором. Солідарна

відповідальність застосовується у випадках, коли боржниками є кілька осіб за умови, що гака відповідальність передбачена договором або встановлена, зокрема, при неділимості предмета зобов'язання. Кредитор, який не одержав повного задоволення від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане з решти солідарних боржників.

Крім того, порука як вид забезпечення носить виключно особистий характер, коли поручитель відповідає особисто за виконання позичальником його зобов'язання перед кредитором. Таким чином, колективний або якісь інший спільний договір поруки укладатись не може.

З врахування вище наведеного, судова колегія вважає, що відповідальність поручителів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визначена як солідарна саме п.3.2. договорів поруки. Предмет зобов'язань є також один неділимий на кожного окремого солідарного боржника, а саме умови повернення суми кредиту у розмірі 13 644.00 доларів США. сплата відсотків та можливих штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору, тому всі відповідачі є солідарними боржниками перед АТ "Ощадбанк".

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі також зазначає, що 01.06.2009 року між ним та АТ "Ощадбанк" було укладено додаткову угоду до кредитного договору №946 від 23.04.2007 року, відповідно до якої збільшується розмір щомісячних платежів зі 190 до 204 доларів США, що с свою чергу є збільшенням розміру основного зобов'язання. Однак як зазначає апелянт з поручителями додаткових угод укладено не було, а тому порука ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була припинена в силу ст.559 ЦК України.

При цьому, до апеляційної скарги не додано жодного доказу на підтвердження ОСОБА_3 свої доводів.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні в період з 23.04.2007 року по 01.06.2009 року позичальником ОСОБА_3 було допущене неналежне виконання умов кредитного договору, в зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість. АТ "Ощадбанк" з метою врегулювання зазначеної заборгованості позичальника здійснив реструктуризацію основного боргу на період, що залишився відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, розмір щомісячних платежів був збільшений з урахуванням перерозподілу суми простроченої заборгованості. Однак жодного збільшення розміру основного зобов'язання, про що зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_3, не відбулось, основне зобов'язання, а саме сума кредиту -13 644,00 доларів США залишилась не змінною. Крім того, строк дії кредитного договору - 23 квітня 2013 року також залишився незмінним. Все вищевикладене свідчить про те, що будь-яких змін в умовах кредитного договору, які б свідчили про зміну розміру основного зобов'язання в сторону збільшення не відбулось.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік