Справа № 495/9684/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/9684/14-ц
за позовом Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради
про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку
24.12.2014 року Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку (а.с.1-2).
Так позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму призначеної та виплаченої компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку в розмірі 453,72 грн.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2014 року було відкрито провадження у справі № 495/9684/14-ц за позовом УСЗН Білгород-Дністровської МР до ОСОБА_1 про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку. Справу призначено до розгляду (а.с.10).
У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.28).
Відповідач - ОСОБА_1, відзив або заперечення на позов УСЗН Білгород-Дністровської МР до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, з метою розгляду цивільної справи № 495/9684/14-ц за позовом УСЗН Білгород-Дністровської МР до ОСОБА_1 про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку (а.с.19).
Згідно відповіді № 23/486-1, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1(а.с.20-21).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Так, ухвала та повістки суду про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви УСЗН Білгород-Дністровської МР з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, вказані документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.14, 22-23).
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судові засідання не з'явився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в період з 15.09.2014 року по 19.09.2014 року УСЗН Білгород-Дністровської МР перевіряли фахівці Білгород-Дністровського територіального підрозділу управління Пенсійного фонду України із плановою перевіркою з питань цільового використання коштів Пенсійного Фонду України на виплату управління соціального захисту населення компенсаційних виплат особам, які здійснювали догляд за інвалідом І групи, а також за пристарілими, які досягли 80-річного віку, та на виплату деяких видів соціальних допомог за період з 01.07.2011 по 30.06.2014 роки (а.с.7-9).
Громадянин ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні з 26.09.2005 року по теперішній час як отримувач компенсаційних виплат особам, які здійснюють догляд за пристарілими, які досягли 80-річного віку, а саме за громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).
Постановою Кабінету Міністрів України № 832 від 26.07.1996 року регламентується розмір компенсаційної виплати у розмірі 480 тисяч карбованців непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку.
Зазначені щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення з фінансуються органами Пенсійного фонду України.
26.05.2005 року громадянин ОСОБА_1 у заяві на призначення усіх видів державних допомог повідомив про те, що не є підприємцем, не працює, не пенсіонер, на обліку у центрі зайнятості не перебуває та в разі працевлаштування зобов'язується повідомити УСЗН Білгород-Дністровської МР (а.с.3-4).
Під час здійснення перевірки особової справи ОСОБА_1 було встановлено збіг періодів отримання компенсаційних виплат із працевлаштування ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 року по 30.06.2014 року, а саме з 17.05.2010 року ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19352968 від 25.09.2014 року (а.с.6).
Дані обставини привели до порушення основної вимоги для отримання компенсаційної виплати, яка встановлена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 832 від 26 07.1996 року, тобто працевлаштування відповідача.
Як стверджує позивач, у зв'язку з цим, за період з 26.09.2005 року по теперішній час виникла заборгованість призначеної та виплаченої компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку в розмірі 453,72 грн.
Однак, відповідачем в добровільному порядку заборгованість компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку йому сум управлінню не відшкодовано.
Дані обставини і стали підставою для звернення управління УСЗН Білгород-Дністровської МР до суду із відповідною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 стягнення компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку.
Норми статті 1212 Цивільного кодексу України визначають правила вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна.
Так, частина 1 ст.1212 Цивільного кодексу України визначає як підставу виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення сукупність наступних умов:
- набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;
- таке набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим;
- відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого.
У другій частині ст.1212 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія.
З приписів ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України, глави 13 Цивільного кодексу України, зокрема статей 179, 181, 190, 192 Цивільного кодексу України, вбачається, що норми ст.1212 Цивільного кодексу України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.
Відповідно до Цивільного кодексу України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.
Згідно із з п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Дослідивши всі зібрані докази по справі, суд вважає, що грошові кошти в розмірі 453,72 грн. підлягають безумовному поверненню позивачу, як набуті без достатньої правової підстави.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог УСЗН Білгород-Дністровської МР, у зв'язку з чим позовна заява УСЗН Білгород-Дністровської МР до ОСОБА_1 про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за розгляд позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 610, 629, 638, 1047, 1053, 1212, 1215, 1047, 1053 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення компенсаційних щомісячних виплат по догляду за інвалідом І групи, а також пристарілим, який досяг 80-річного віку - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко