Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1422/15 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що є рідною матір'ю ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не залишивши по собі заповіту.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору дарування від 03.09.1985 року. На отримання спадщини також претендує інший спадкоємець першої черги - донька померлого ОСОБА_4.

Однак, ОСОБА_6 з 2011 року хворів на онкологічне захворювання і потребував стороннього догляду, оскільки не міг повноцінно самостійно обслуговувати себе. Позивачка піклувалася про сина в останні роки його життя, вела його господарство, оплачувала лікування та похорон. Донька ж померлого, достовірно знаючи про стан здоров'я батька, ніякої допомоги не надавала, хоча повинна була і могла це робити, крім того, навіть не з'явилася на похорон батька.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо відсутності факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги та потребу спадкодавця в наданні такої допомоги, просила суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року відмовити (а.с.171-172).

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. в судове засідання не з'явилася, повідомлена про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с.168).

Причин неявки в судове засідання не повідомила, будь - яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від неї не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 308 ЦПК України передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести: факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 (а.с.54).

Спадкоємцями першої черги після його смерті є його матір - позивач ОСОБА_3 та донька - відповідач ОСОБА_4, яка після укладення шлюбу 21.06.2014 року змінила прізвище на "ОСОБА_4" (а.с.51-52, 85).

Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на показання свідків та записи в медичній картці ОСОБА_6, які, на її думку, є безперечними доказами підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких особу можна усунути від права на спадкування.

Допомога, яку надавала позивачка та її рідні, була у вигляді: приготування їжі, ведення домашнього господарства.

Показами свідків, допитаних у суді першої інстанції не встановлено фактів про те, що позивачка або спадкодавець зверталися до відповідачки з проханням про надання спадкодавцю конкретного виду допомоги, однак вона вказаної допомоги не надала.

Інші відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець, який вже отримував допомогу від позивачки, додатково потребував та просив про неї ще й відповідачку, яка проживала окремо від нього ( у м. Києві), та те, що остання, маючи змогу надати батькові допомогу, умисно ухилялася від її надання, в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачкою відповідно до положень ст.. ст.. 58,59 ЦПК України, не надано доказів того, що спадкодавець або позивачка зверталися до ОСОБА_4 за допомогою, та їй було відмовлено.

Також позивачкою не доведено, що допомоги, яку спадкодавець отримував від неї, було недостатньо, і крім неї, спадкодавець потребував ще і допомоги з боку відповідачки.

Відповідно до листів комунальної установи "Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер" Запорізької обласної ради №01-08/1403 від 10.11.2014 року, №01-08/1479 від 01.12.2014 року ОСОБА_6 не перебував на стаціонарному лікуванні в КУ "ЗОК Онкодиспансер" ЗОР (а.с.99, 120-121).

Згідно до записів лікаря від 02.08.2013 року та 06.08.2013 року, які містяться в медичній карті амбулаторного хворого №78874 КУ "ЗОК Онкодиспансер" ЗОР, ОСОБА_6 звертався до медичного закладу, проходив медичне обстеження у 2012 році. Проте, від спеціалізованого лікування відмовлявся. Після 06.08.2013 року записи лікаря в картці відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6

Доказів щодо понесених позивачкою або спадкодавцем витрат на придбання медичних препаратів, переліку необхідних медичних препаратів для лікування спадкодавця та те, що останній звертався до відповідачки стосовно надання йому допомоги у зв'язку з необхідністю придбання цих медприпаратів, в матеріалах справи відсутні.

Самі по собі факти образу життя відповідачки, характер стосунків із спадкодавцем, не свідчать про факт умисного ухилення від надання нею допомоги батькові, коли він цього потребував.

За ст. ст.. 10, 60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість будь-яких достовірних доказів про обізнаність ОСОБА_4 про те, що батько перебував тривалий час у безпорадному стані та її умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю позивачка не надала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою, усупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено, що спадкодавець перебував тривалий час у безпорадному стані, постійно потребував сторонньої допомоги саме від відповідачки, а спадкоємець ОСОБА_4 мала достатні можливості їх надати, проте умисно ухилялася від надання такої допомоги, а тому не доведено підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких особу можна усунути від права на спадкування. Відповідачку не можна визнати особою, яка умисно ухилялись від надання допомоги та обов'язку утримувати спадкодавця.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального закону, зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно надано перевагу показанням відповідачки, а не показам свідків, є неприйнятним, оскільки в судовому рішенні міститься правова оцінка, згідно ст.. 212 ЦПК України, з яких підстав покази свідків не приймаються як належний та допустимий доказ на підтвердження факту умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю.

Твердження апелянта про матеріальну можливість відповідачки надавати допомогу батькові є безпідставним та зроблені на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів щодо матеріального стану відповідачки, а також даних про те, що спадкодавець потребував від відповідачки матеріальної допомоги.

Отже, доводи апеляційної скарги є повторенням обставин, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, та зводяться до намагань позивачки надати перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального або процесуального права, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: