Справа № 728/593/15-ц Провадження № 22-ц/795/1554/2015 Головуючий у I інстанції -Приліпко В.М. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.

при секретарі - Поклад Д.В., Зіньковець О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення від 05 червня 2015 року та додаткове рішення від 03 липня 2015 року Бахмацького районного суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бахмацька районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Бахмацького районного суду від 05.06.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 03.07.2015 року у поновленні строку позовної давності та в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких просить скасувати вищевказані рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що оскаржувані рішення суду є незаконними та необґрунтованими в зв»язку з неповним з»ясуванням судом та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що в мотивувальній частині рішення суд не зазначив мотивів, з яких він відхилив докази, надані стороною позивача, не вказав, чи було порушене право позивача на житло, гарантоване ст. 47 Конституції України.

Оскаржуване додаткове рішення ніяким чином не мотивоване. Висновок суду про відмову у поновленні строку позовної давності не обґрунтований. Суд взагалі не досліджував питання про початок перебігу такого строку і не спростував доводи про те, що позивач дізналася про порушення свого права на житло 16.02.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням народного суду Бахмацького району від 23.11.1983 року ОСОБА_1 було виселено з квартири АДРЕСА_1, надану ОСОБА_4 з наданням кв. АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Згідно реєстраційного посвідчення від 08.05.1992 року власником домоволодіння АДРЕСА_2 було Бахмацьке ремонтно-транспортне підприємство (а.с. 122).

15.06.1992 року між Бахмацьким ремонтно-транспортним підприємством та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Бахмацької державної нотаріальної контори (а.с. 120-121).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10), зазначені особи були батьками відповідача по справі.

26.03.2015 року Бахмацькою державною нотаріальною конторою на підставі договору купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, посвідченого Бахмацькою держнотконторою, на ім»я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, який прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 (а.с. 85).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що договір купівлі-продажу був укладений на законних підставах, посвідчений нотаріально, зареєстрований та підписаний власником і покупцем, що свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.03.2015 року, також не підлягають задоволенню, оскільки 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 успадкував на законних підставах.

Судом обґрунтовано відмовлено в поновленні строку позовної давності ОСОБА_1, оскільки позивачем не надано поважності причин пропуску такого строку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Угода, яка відповідає вимогам закону, є дійсною і не потребує визнання її такою в судовому порядку, крім випадків, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки ОСОБА_5 набула 1/4 квартири у власність правомірно, на підставі угоди, яка відповідає вимогам закону, та зареєстрована в БТІ 13.10.1992 року № 6663, то така угода є дійсною і підстави для визнання її такою в судовому порядку відсутні.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є жиле приміщення - ізольована кімната, яка використовується позивачем, як окрема ізольована квартира, що також підтверджується даними листа від 15.09.2015 року № 03-329 Бахмацького району електричних мереж, згідно якого розташований будинок за адресою АДРЕСА_2, має три жилі квартири, з окремими засобами обліку.

З інвентарної справи вбачається, що за даними генерального плану станом на червень 1992 року (а.с. 3 інвентарної справи) будинок під літерою А-1 належав підприємству «Сільгоптехніка» в цілому, в тому числі і кімната в якій проживає позивачка ОСОБА_1

Позивачем по справі визнано, що кімната має засоби обліку електроенергії, індивідуальний вихід та повністю ізольована від приміщень отриманих у спадщину відповідачем ОСОБА_3, тобто фактично є окремою квартирою.

Нормами ст.ст. 100, 152 ЖК передбачалася обов»якова наявність дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів для переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення, проте відповідно до вимог ст. 100, 152 ЖК, у редакції від 12.02.2015 року, обв»язковість згоди було виключено.

За викладених обставин в зв»язку з переобладнанням цієї кімнати у відповідності з вимогами ст. 100 ЖК, вона може бути предметом окремого договору найму відповідно до вимог ст. 63 ЖК.

Судом враховано, що відповідно до даних архівного відділу Бахмацької районної державної адміністрації від 12.03.2015 року № 05-05/61 (а.с. 38) правонаступник Бахмацького ремонтно-транспортного підприємства - ВАТ «Бахмач «Агротехконцерн» припинив діяльність, дата запису 04.12.2006 року.

Згідно даних листа Бахмацької міської ради від 17.04.2015 року № 03-20/609 зазначено, що будинок АДРЕСА_2 не переданий на баланс Бахмацької міської ради і відомча належність не відома (а.с. 218 ).

Відповідно до довідки від 11.02.2000 року виданої Виконавчим комітетом Бахмацької міської Ради народних депутатів виданої ОСОБА_4, проживаючому за адресою АДРЕСА_2, до складу сім»ї належала лише дружина ОСОБА_5 (а.с. 213).

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування підстав пред»явленого позову посилається на порушення її прав на житло, гарантоване ст. 47 КУ, ОСОБА_3, який має намір продати отриману у спадщину квартиру.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи, що позивачка набула у користування ізольовану квартиру, внаслідок переобладнання житлової кімнати, яка належала до квартири АДРЕСА_2 та не реалізувала своє право щодо оформлення належним чином договору найму або набуття у власність ізольваної квартири відповідно до діючого законодавства.

За викладених обставин, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції посилання апелянта на незастосування місцевим судом п. 1, 9 «Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19.05.1989 року № 142, яке було чинним до 08.10.1992 року, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те що позивач була членом сім»ї померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що позивач зареєстрована та проживає у спірній квартирі, та з нею укладений договір про користування електричною енергією від 10.08.2010 року, як з наймачем квартири АДРЕСА_2 не заслуговують на увагу суду, та не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення, оскільки договір про користування електричною енергією укладався з ОСОБА_1, як зі споживачем електричної енергії, а не як з власником житла, так і посилання апелянта на місце реєстрації та проживання не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки неузгодженість нумерації квартир, не є достатньою правовою підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом .

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення від 05 червня 2015 року та додаткове рішення від 03 липня 2015 року Бахмацького районного суду по справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: