У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Луганської області від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь сина ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 7 543 грн 91 коп. та моральну шкоду - 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Марківського районного суду Луганської області від 15 січня 2013 року неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Зазначеним злочином його неповнолітньому сину ОСОБА_4 було завдано тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням та підгострий кон'юктивіт обох очей, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. У зв'язку з цим ОСОБА_4 з 21 серпня 2012 року до 30 серпня 2012 року перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР-відділенні Луганської дитячої обласної лікарні, а з 21 березня 2013 року до 24 березня 2013 року - на стаціонарному лікуванні в медичному центрі товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтер» (далі - ТОВ «Інтер»).

Злочином неповнолітньому ОСОБА_4 завдано майнову та моральну шкоду.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 24 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 14 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у відшкодуванні майнової шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 6 893 грн 91 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 просять скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвалених у справі судових рішень у частині відшкодування моральної шкоди, тому судові рішення у цій частині не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що вироком Марківського районного суду від 15 січня 2013 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме: завданні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, що полягали у закритому переломі кісток носа зі зміщенням та підгострому кон'юнктивіту обох очей.

У зв'язку із завданими тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР - відділенні Луганської дитячої обласної лікарні з 21 серпня 2012 року до 30 серпня 2012 року.

Вироком суду встановлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_4 не мають претензій щодо відшкодування матеріальних витрат за час його лікування в ЛОР-відділенні Луганської дитячої обласної лікарні, а з 21 березня 2013 року до 24 березня 2013 року, витрати на лікування відшкодовано під час розслідування кримінального провадження.

Із 21 березня 2013 року до 24 березня 2013 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному центрі ТОВ «Інтер». Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 він був госпіталізований у плановому порядку для оперативного лікування з діагнозом викривлення перегородки носа вправо з порушенням функції дихання, деформація зовнішнього носа. Опертивним шляхом йому проведено підслизову резекцію перегородки носа з реімплантацією хряща, а також закриту корекцію зовнішнього носа.

Відповідно до довідки Марківського РТМО № 107 від 13 січня 2014 року та копії амбулаторної карти хворого ОСОБА_4 звертався за медичною допомогою до лікаря-отолоринголога Марківського РТМО 14 грудня 2010 року. Крім діагноза «гостра респіраторна вірусна інфекція», йому було виставлено діагноз: «викривлення носової перегородки вправо». Рекомендовано було оперативне лікування. Такий діагноз виставлявся також при наступних зверненнях за медичною допомогою: 28 лютого 2011 року, 26 вересня 2011 року, 3 жовтня 2011 року та 20 серпня 2012 року.

Відмовляючи у відшкодуванні майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що протиправними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ОСОБА_4 не було завдано тілесні ушкодження у вигляді викривлення носової перегородки вправо, тому відсутній причинно-наслідковий зв'язок між такими діями та лікуванням ОСОБА_4 викривлення носової перегородки вправо у медичному центрі ТОВ «Інтер».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій частині та ухвалюючи нове рішення про стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 6 893 грн 91 коп., апеляційний суд виходив із того, що відповідачі були визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме: завданні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням та підгострого кон'юктивіту обох очей, що згідно із судово-медичною експертизою міг утворитися від нанесення як одного так і декількох ударів кулаком в область носа, внаслідок чого був госпіталізований у плановому порядку для оперативного лікування. Витрати на придбання ліків, посилене харчування, проїзд до лікарні підлягають відшкодуванню на користь позивача з огляду на викладене.

Із висновками апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійшовши висновку про задоволення позову, апеляційний суд не спростував висновки суду першої інстанції про відсутність причинного зв'язку між діями відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_8 та лікуванням ОСОБА_4 у медичному центрі ТОВ «Інтер».

Так, судом першої інстанціх булор встановлено, що після лікування в Луганській обласній дитячій лікарні ОСОБА_4 був виписаний у задовільному стані з вільним диханням і правльною формою зовнішнього носа. Після виписки з лікарні ОСОБА_4 у лікаря не спостерігався, рекомендації не виконував.

Із огляду головного лікаря медичного центру ТОВ «Інтер» убачається, що ОСОБА_4 направляється в клініку «Інтер» для планового лікування з приводу викривлення носової перегородки, огляд пов'язаний із травмою, він не лікувався (а.с. 200).

Поза увагою апеляційного суду залишилися встановлені судом першої інстанції обставини, що позивачу у 2011 році, тобто до побиття його відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_8 19 серпня 2012 року, виставлявся діагноз «викривлення носової перегородки вправо».

У порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення, не оцінив у сукупності всі докази щодо стану здоров'я ОСОБА_4, не взяв до уваги, що ОСОБА_4 відмовився від проведення судової експертизи для встановлення причинного зв'язку між діями відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_8 і понесеними витратами на лікування у ТОВ «Інтер»; не спростував висновки суду першої інстанції про відсутність причинного зв'язку між завданням ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому кісток носа зі зміщенням і необхідністю оперативного лікування у приватному медичному центрі ТОВ «Інтер» та дійшов передчасного висновку про відшкодування майнової шкоди на користь позивача.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до цього суду відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 14 травня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник