Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.,

при секретарі Дьоміновій О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 з позовом про заборону вчиняти певні дії, посилаючись на те, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 на праві сумісної дольової власності з ОСОБА_3, яка також має право власності на ? частину спірної квартири. 01.10.2013 року ОСОБА_4 не маючи законних підставі на квартиру, за договором найму без номеру зі згоди ОСОБА_3 здала в найм спірну квартиру подружжю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх малолітній дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Лисичанського міського суду від 01.09.2014 року його позов до подружжя ОСОБА_6 про виселення задоволено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга відповідачів на рішення суду, відхилена, рішення набрало чинності. 01.09.2014 року ОСОБА_4 повторно зі згоди ОСОБА_3, не маючи законних підстав, знову уклала договір без номеру , яким здала в найм спірну квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_7 та членам її сім»ї : ОСОБА_8 та малолітнім дітям Даніілу, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з позовом про виселення яких він звернувся до суду. Своїми діями відповідачі про справі систематично порушують його право власності спірної квартири. Тому просить задовольнити позов та заборонити відповідачам порушувати його право власності зі здавання квартири , яка належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної дольової власності.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві про що надав суду відповідні докази. Доповнив, що він не може скористатися своїм право власності на квартиру, бо відповідачі замінили замки на вхідні двері. Він дійсно відвідував спірну квартиру, де йому відкрили двері, але впустити в квартиру відмовились, направивши його до відповідача ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що підставою для пред»явлення позову стали неправомірні дії відповідачів щодо здавання спірної квартири в найм особам, без згоди позивача ОСОБА_1 Вже є рішення суду , який встановив факт порушення цих прав, але відповідачі знов, без узгодження з позивачем, уклали договір найму вже з іншими людьми, що дає підстави вважати, порушення його прав і в майбутньому. Тому просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засіданні не з»явилась, подала до суду письмову заяву в якій просила судові засіданні проводити без її участі. У задоволені позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення на позов, оголосила додаткові заперечення на позов ,посилаючись на те, що ОСОБА_4 фактично є власником квартири на підставі договору сервітуту і вона як власник квартири користується правом сервітуарія, що дає їй право володіти та користуватися житлом. Потрібно оплачувати комунальні послуги, а позивач їх не оплачує. Договір від 01.09.2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на теперішній час розірваний в усній формі у зв»язку з виїздом ОСОБА_9 та членів її сім»ї з спірної квартири . Письмових доказів розірвання договору немає. В теперішній час мати ОСОБА_4 проживає разом з нею, оскільки вона похилого віку і потребує стороннього догляду. ОСОБА_4 має право власності на цю квартиру, бо у паспорті та у домовій книзі стоїть печатка про її прописку за даною адресою. Просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд досліджує надані докази:

копія договору дарування від 11.06.2009року ( а.с.5), копія витягу з Державного реєстру правочинів ( а.с.6), копія договору про найм квартири від 01.09.2014 року( а.с.7-8), копія рішення Лисичанського міського суду від 01.09.2014 року ( а.с.9-10) , копія ухвали апеляційного Суду Харківської області від 01.12.2014 року( а.с.11-12), копія паспорту позивача ( а.с.13) копія паспорту ОСОБА_4 ( а.с.18), копія акту від 05.09.2014 року ( а.с.26), копія довідки паспортної служби (а.с.27), копія домової книги ( а.с.28-29), копія договору дарування ? частки квартири ( а.с.30-30 зв)., копія висновку перевірки заяви ОСОБА_10 ( а.с.40-41), копія посвідчення ОСОБА_4 ( а.с.42) , копія ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року ( а.с.52-55).

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У судовому засіданні встановлено, що за договором дарування від 11.06.2009 року та витягу про реєстрацію права власності квартира АДРЕСА_3 від 26.06.2009 року належала ОСОБА_1 16.03.2010 року ОСОБА_11 подарував ? частку спірної квартири ОСОБА_3 В спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4. 01.10.2014 року між ОСОБА_4 Г,П. та ОСОБА_6 зі згоди ОСОБА_3 та без згоди іншого співвласника ОСОБА_1 укладено договір піднайму всієї спірної квартири, у зв»язку з чим ОСОБА_1 звернуся з позовом до Лисичанського міського суду про виселення ОСОБА_6 на членів його сім»ї зі спірної квартири. Рішенням Лисичанського міського суду від 01.09.2014 року позов було задоволено, виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_4. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відхилено, рішення Лисичанського міського суд 01.09.2014 року залишено без змін. В день прийняття рішення Лисичанським міським судом 01.09.2014 року , відповідачі по справі ОСОБА_4, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі згоди власниці ? частини спірної квартири ОСОБА_3, повторно без згоди іншого співвласника ОСОБА_1 уклали договір найму всієї спірної однокімнатної квартири з сім»єю ОСОБА_9 у складі: її матері ОСОБА_8, дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( договір найму ніде не був зареєстрований) . Відповідачі в спірній квартирі не зареєстровані ( а.с. 27-29).

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких домовленостей між співвласниками щодо володіння та користування їх частками спірної однокімнатної квартири, сторонами по справі не надано. Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4 є власником квартири на підставі сервітуту та що пред»явлений позов порушує її право на житло, нічим не підтверджено, адже відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду. Документів щодо укладення сервітуту між ОСОБА_1 та його матір»ю ОСОБА_4 суду не надано. Сторони не оспорюють того факту, що 11.06.2009 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов»язується передати безоплатно у власність , а ОСОБА_1 приймає як дарунок однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . Ця квартири належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.01.2002 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за № 353 та зареєстрованого у Лисичанському КП «БТІ» за реєстровим номером № 282а в книзі № 17.

ОСОБА_4 прописана та проживає в спірній квартирі. Порушення її прав на житло зі сторони позивача відсутні. Посилання ОСОБА_3 на те, що позивач не оплачує комунальні послуги може бути вирішено співвласниками квартири на підставі ст. 358 ч.1-3 ЦК України. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 316, 321, 358, 386 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про заборону вчиняти певні дії задовольнити.

З метою недопущення порушення права власності ОСОБА_1 заборонити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 здійснювати дії зі здавання в найм квартири АДРЕСА_1, які порушують право сумісної дольової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л. Б. Чернобривко