АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/749/15-ц 22-ц/774/1977/К/15
Справа № 182/749/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1977/К/15 інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О.
Категорія 37 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Голуб О.О.,

за участю - позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_6, про визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_6, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин та визнання права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.03.1977 року він перебував в офіційному зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, від якого вони вони мали єдиного сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30.01.1979 року його дружина ОСОБА_7 після смерті своєї матері отримала свідоцтво про право на спадщину № 1-161, посвідчене Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, згідно з яким їй на праві власності став належати будинок АДРЕСА_1. У період з 1979 року по 2010 рік він своїми трудовими та грошовими витратами істотно збільшив вартість вказаного домоволодіння, тому вважає, що воно повинно бути визнане об'єктом права спільної сумісної власност і подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 його дружина померла. Ні він ні син не зверталися за оформленням спадщини він є інвалідом другої групи та фактично прийняв спадщину, а син хворів на цукровий діабет, тому не міг звернутися із заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його син ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_3 є сестрою його померлої дружини та спадкоємицею другої черги.

Оскільки він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини, вважає, що право власності на належний його дружині будинок повинне перейти до нього, тому просив суд визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, яке складається з житлового будинку - А, підвалу - Впд, фундаменту під сарай - В, підвалу - Дпд, сараю - Д, вбиральні - Г, споруджень № 1-4, І, загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., як частину спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропертовської області від 13 березня 2015 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_4, яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_6.

ОСОБА_4, яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_6, звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту шлюбних відносин та визнання права спільної сумісної власності, посилаючись на те, що вона з лютого 2001 року проживала разом з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, тобто проживали однією сім'єю як чоловік та жінка. Вона зхдійснювала організацію похорону ОСОБА_8 та як дружина отримала свідоцтво про смерть. За час спільного проживання вони на спільно зароблені кошти придбали автомобіль ВАЗ 21099, яким володіли та керували за довіреністю, а також причеп БАЗ 8142, д.н. НОМЕР_1, який було зареєстровано на ОСОБА_8 Крім того, вона має малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, народжену за час спільного проживання з ОСОБА_8, який є батьком дитини. У покійного є батько ОСОБА_2, який має право на прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Вона на спадщину не претендує, однак вважає, що їх син має прийняти спадщину після померлого батька, тому просила суд встановити факт шлюбних відносин між нею та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по 30.11.2014 року (дата його смерті) та визнати причеп БАЗ 8142, д.н.НОМЕР_1, належний ОСОБА_8 на праві приватної власності, спільною власністю подружжя.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, визнано за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково та встановлено факт шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення суду та відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд порушив принцип рівності та змагальності сторін, так як не допитавши усіх заявлених свідків неповно з'ясував всі обставини справи та неправомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 Також вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки на момент звернення до суду з позовом був відсутній спір про право на спадщину після смерті його сина так як з моменту смерті спадкодавця пройшло лише два місяці та під час розгляду позовної заяви ОСОБА_2 позовні вимоги не змінював.

В своїх запереченнях ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки начальника КП „МБТІ" Сметани І.П. № 2413 від 15.12.2014 року, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстроване за ОСОБА_7 - в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.01.1979 року, р.№ 1-161, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою.

Відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 31.01.2011 року, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказаний будинок.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 були її чоловік ОСОБА_2 - позивач по справі та син ОСОБА_8

Однак, згідно відповіді завідувача Другої Нікопольської нотаріальної контори Дніпропетровської області В.М.Балашової, вих. № 370/01-09 від 26.02.2015 року, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7, яка до дня смерті мешкала в АДРЕСА_1, в Другій Нікопольській нотаріальній конторі не відкривалась.

На момент смерті спадкодавиці ОСОБА_7 в спірному будинку АДРЕСА_1, на який відкрилась спадщина, був зареєстрований та фактично проживав син померлої ОСОБА_8 Тому суд вважає, що спадщину після смерті ОСОБА_7 фактично прийняв її син ОСОБА_8 шляхом проживання та реєстрації в спірному будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 05.12.2014 року. Після його смерті відкрилась спадщина на спірний будинок АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його батько ОСОБА_2 - позивач по справі та син ОСОБА_6, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 - відповідачка по справі.

І ОСОБА_2, і ОСОБА_4, яка діє в інтересах свого сина ОСОБА_6, звернулись з письмовими заявами про прийняття спадку після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори.

У видачі свідоцтва про спадщину їм було відмовлено та роз"яснено порядок звернення до суду.

До суду з вимогою про визнання права власності на частину спадкового будинку АДРЕСА_1 звернувся лише позивач ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_4 в зустрічній позовній заяві вимог про визнання права власності на спадковий будинок не висувала, попросивши лише встановити факт сумісного проживання та визнати причеп спільною сумісною власністю.

Також в судовому засіданні встановлено, згідно пояснень свідків, точну дату початку сумісного проживання та закінчення шлюбних відносин відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 встановити неможливо, оскільки свідки лише називають приблизний рік початку сумісного проживання та називають лише приблизний час припинення відносин, враховуючи дату народження ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважає можливим визначити початок шлюбних відносин - лютий 2001 року, та враховуючи показання відповідачки ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_12, суд вважає за необхідне визнати кінцем шлюбних відносин ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - грудень 2013 року.

Посилаючись на ч. 1 ст. 1262 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлення факту шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_2 просив визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, як частину спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Питання щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування після смерті сина ним не ставилося, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте частиною 4 цієї статті передбачено, що якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Встановлення факту шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року відноситься до окремого провадження, загальні положення по яким закріплені у главі 1 розділу IV ЦПК України.

Частиною 1 ст. 234 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єючоловіка та жінки без шлюбу.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог в частині визнання причепу спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що вищевказаний причеп був придбаний ОСОБА_8 15.07.1999 року в той час, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_8 сумісно не мешкали і спільного бюджету не мали, однак при цьому установлюючи юридичний факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з початку 2001 року по грудень 2013 року, суд першої інстанції фактично встановив юридичний факт який не породжує для позивача юридичних наслідків.

Виходячи з встановлених обставин та положень ч.1 ст. 234, п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині встановлення факту шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року підлягає скасуванню, з ухваленням відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та в частині встановлення факту шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ним право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ним права власності на 1/4 частину вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_7 та в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 про визнання причепу БАЗ 8142 державний номер НОМЕР_1, належного ОСОБА_8 на праві приватної власності, спільною сумісною власністю подружжя не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та в частині встановлення факту шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з лютого 2001 року по грудень 2013 року скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Л.В.Митрофанова

В.І.Чорнобук