Справа № 686/1558/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2015

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Заворотної О.Л.

при секретарі Д'якович О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про виселення

встановив:

В січні 2015 року КЕВ м. Хмельницького звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення, в обгрунтування якого вказав, що на його балансі перебуває гуртожиток по АДРЕСА_1, в якому в кімнаті НОМЕР_1 зареєстровані та проживають відповідачі. Вказаний гуртожиток призначений для тимчасового проживання лише військовослужбовців (та членів їх сімей), які перебувають на квартирному обліку у Міністерстві оборони України та працівників Збройних Сил України (та членів їх сімей). Оскільки відповідачі не є військовослужбовцями, на квартирному обліку у Міністерстві оборони не перебувають, відношення до Міністерства оборони не мають, а тому підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачам було направлено 04.07.2014 року попередження про виселення без надання іншого житлового приміщення, яке залишено без реагування. Оскільки незаконне проживання та користування відповідачами приміщенням гуртожитку порушує право на житло інших безквартирних військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, то позивач просить виселити ОСОБА_4 разом із малолітньою ОСОБА_6, ОСОБА_5 з гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що відповідачі проживають у вказаному гуртожитку з народження, оскільки їх батько ОСОБА_7 був військовослужбовцем. За час проживання в гуртожитку сплачують комунальні послуги, іншого житла не мають, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що малолітня дитина не може бути виселена без надання іншого житла, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно індивідуальної картки обліку будівлі та акту прийняття-передачі на баланс основних засобів станом на 01 січня 2006 року на балансі у КЕВ м. Хмельницького обліковується гуртожиток по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до довідки КЕВ м. Хмельницького від 05 січня 2015 року № 6 по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_4, ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_5 (сестра).

Згідно копії карточки прописки форми № 16 ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 24.06.1988 року, ОСОБА_6 з 10.02.2012 року, ОСОБА_5 з 18.07.1993 року.

Як вбачається із довідки КЕВ м. Хмельницького № 81 від 12.01.2015 року відповідачі на квартирному обліку в Хмельницькому гарнізоні не перебувають та відношення до Міністерства оборони України не мають.

За змістом ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видається виконавчим комітетом міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 вселилися у спірний гуртожиток як члени сім'ї військовослужбовця.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 із донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають у спірному приміщенні, здійснюють поточний ремонт, іншого житла не мають.

Після передачі приміщення на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького, позивачем як новим балансоутримувачем будинку з 2006 року питання щодо виселення відповідачів не порушувалось, відповідачі тривалий час несуть витрати за отримані комунальні послуги, у картці прописки (Форма 16) є відмітка реєстрації місця проживання, а відтак незаконність набуття відповідачами права користування спірним приміщенням не встановлена.

Крім цього, згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача мають право користуватися займаним жилим приміщенням нарівні з наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Згідно п. 5.10. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 30.11.2011 року №737, підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сімї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.

Проте п. 5.12. цієї ж інструкції передбачає, що не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу Української РСР. Тобто і названим нормативним актом заборонено виселення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_6 вселилися в вищевказаний гуртожиток без законних на те підстав а також те, що відповідачі не належать до кола осіб, які підлягають виселенню зі спірного приміщення з обов'язковим наданням іншого житлового приміщення (ст. 125 ЖК України).

Щодо посилання представника позивача на забезпечення ОСОБА_7 (батька відповідачів) житлом із врахуванням членів сім'ї, і відповідно зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити приміщення в гуртожитку, то належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано.

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що його дія поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідачі поселились у спірному гуртожитку як члени сім'ї працівника Збройних сил, не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах проживають за місцем реєстрації у гуртожитку, а отже мають гарантоване їм Конституцією України право на житло.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідачів без надання іншого житла задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 124, 125, 132 ЖК України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МО України від 30.11.2011 року №737, суд -

вирішив:

В задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницького до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради про виселення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подання, в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: