У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Термодім» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ - «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та

ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 64/22-07, за умовами якого ПАТ «Промінвестбанк» надав позичальнику кредит у сумі 92 тис. доларів США, а позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит щомісячно у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною договору та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом.

24 грудня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Термодім» укладено договір поруки № 601/12-07, відповідно до умов якого останній поручається за виконання ОСОБА_3 взятих зобов'язань за кредитним договором № 64/22-07.

Умови кредитного договору ПАТ «Промінвестбанк» були виконані, однак позичальник зі свого боку умови кредитного договору належним чином не виконав. Відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка на дату подання позовної заяви залишена без задоволення.

17 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору № 64/22-07 від 24 грудня 2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Станом на 26 січня 2014 року загальна сума простроченої заборгованості ОСОБА_3 та ТОВ «Термодім» складає 1 408 668 грн. 10 коп., з яких 729 228 грн. 09 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 435 511 грн. 63 коп. - заборгованість по відсоткам, та 243 928 грн. 38 коп. - заборгованість по пені, яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Термодім».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно із

ОСОБА_3 та ТОВ «Термодім» 1 408 668 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором № 64/22-07 від 24 грудня 2007 року, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 729 228 грн. 09 коп.; заборгованості по відсоткам - 435 511грн. 63 коп.; заборгованості по пені (неустойці) - 243 928 грн. 38 коп. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка на підставі ч. 2 ст. 1050, ст. 1054 ЦК України підлягає солідарному стягненню з останніх.

З таким висновками судів погодитись не можна, оскільки вони суперечить вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 24 грудня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк», як кредитодавцем, та ОСОБА_3, як позичальником, укладено кредитний договір № 64/22-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 92 тис. доларів США терміном по 23 грудня 2027 року під 11 % річних (а. с. 6-8).

Того ж дня, між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Термодім» укладено договір поруки № 601/12-07, відповідно до умов якого останній поручається за виконання ОСОБА_3 взятих зобов'язань за кредитним договором

№ 64/22-07 (а. с. 22).

17 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору № 64/22-07 від 24 грудня 2007 року перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» (а. с. 31-41).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, станом на 26 січня 2014 року відповідач має заборгованість у сумі 1 408 668 грн. 10 коп., яка складається з: 729 288 грн. 09 коп - сума простроченої заборгованості за кредитом; 435 511 грн. 63 коп - сума поточної заборгованості за процентами по кредиту; 243 928 грн. 38 коп. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (а. с. 25).

У п. 2.4 кредитного договору зазначено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється Позичальником щомісячно у відповідності до графіку (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього Договору (а. с. 9-11).

Суди при ухваленні судових рішень не звернули уваги на правову позицію Верховного Суду України з приводу застосування строку позовної давності щодо погашення боргу частинами, а саме щомісячними платежами.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року).

Проте суди усупереч вказаним нормам матеріального права помилково виходили з того, що 23 грудня 2027 року спливає кінцевий термін повернення кредиту та відсотків, тому строк позовної давності не є пропущеним, та не з'ясували, коли відповідачем було здійснено останній платіж стосовно кожної окремої частини, і відповідно належним чином не вирішили питання, які суми підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів від дня, коли відбулося порушення строку сплати.

Також суди не звернули уваги, що у матеріалах справи є заява ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності (а. с. 77).

Таким чином судами у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко