Справа № 192/794/15-ц
Провадження № 2/192/326/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання - Сербіної Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Солоне цивільну справу за позовом Солонянської районної державної адміністрації (як орган опіки та піклування) в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, піклувальника, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, як орган опіки та піклування, з урахуванням уточнень до позову від 02 вересня 2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_4 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_1, відомості про батька якої записані за вказівкою матері.

Діти з батьками не проживають, оскільки перебувають на утриманні своєї бабусі - ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6, а відповідачі вихованням та утриманням дітей не займаються, їх долею не цікавляться, не піклуються про їх фізичних та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі.

У зв'язку з зазначеним, позивач змушений в інтересах дітей звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити відповідачів батьківських прав та встановити опіку над малолітньою ОСОБА_2 та піклування над неповнолітньою ОСОБА_1 і призначити в якості опікуна та піклувальника ОСОБА_5, а також просить суд стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а з відповідача ОСОБА_3 в розмірі ? частини від його доходу (заробітку) на утримання доньки ОСОБА_7

Представник позивача - Солонянської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування, в судовому засіданні 29 вересня 2015 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі зазначивши, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, не проживають з ними та просила позбавити відповідачів батьківських прав, призначити опікуна та піклувальника, стягнути аліменти на їх утримання.

Відповідач ОСОБА_3, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.137), в судове засідання 29 вересня 2015 року не з'явився, надавши суду заяву, згідно якої отримав уточнену позовну заяву, позов визнав в повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову (а.с.94,145).

Відповідач ОСОБА_4, яка про день та час розгляду справи повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.24 зворот) та за адресою, зазначеною в позовній заяві і в заяві ОСОБА_3 про тимчасову адресу її проживання (а.с.95), звідки повістки про виклик до суду повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «за такою адресою не проживає», «адресат не розшуканий», а про зміну місця проживання ні позивача, ні суд не повідомила, в судове засідання 29 вересня 2015 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують.

У зв'язку з цим, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів, оскільки відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Третя особа - ОСОБА_5, в судовому засіданні позов про позбавлення відповідачів батьківських прав підтримала та пояснила, що є матір'ю відповідача ОСОБА_4 та тещею ОСОБА_3 Її старша онука - ОСОБА_1 з того часу, як пішла до 3-го класу стала проживати разом з нею, а молодша онука - ОСОБА_7, спочатку жила з мамою в Павлограді, де і пішла до школи, а посеред учбового року ОСОБА_5 змушена була забрати дитину до себе у зв'язку з неналежним доглядом за нею з боку матері. ОСОБА_5 пояснила суду, що її зять ОСОБА_3 з 2010 по 2014 рік перебував у місцях позбавлення волі у зв'язку з його засудженням за вживання наркотичних засобів, а її дочка ОСОБА_8 також вживала наркотичні засоби та весь час не мала роботи, проживала в м. Дніпропетровську, а з квітня 2015 року проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, проте точної адреси та назви такого центру ОСОБА_5 не знає.

ОСОБА_5 в судовому засіданні посилалася на те, що у зв'язку з вживанням відповідачами наркотичних засобів вони не цікавляться життям дітей, не турбуються про них, усунулися від виконання батьківських обов'язків, а коли мати дівчинок приходила до них, то весь час відпочивала, з дітьми не спілкувалася.

Представник третьої особи - адвокат ОСОБА_9, яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 21 липня 2015 року (а.с.51) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.52), в судовому засіданні пояснила, що наявний факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 29 вересня 2015 року пояснила суду, що є невісткою ОСОБА_5 та їй відомо, що в сім?ї ОСОБА_5 проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_7, батьки яких не виконують по відношенню до дітей батьківських обов'язків протягом останніх 8 років. Свідку відомо, що ОСОБА_10 з квітня 2015 року проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, де лікується від наркотичної залежності, проте діти її не цікавлять. Стосовно ОСОБА_3 свідок повідомила суду, що особисто показувала йому фотографії його доньки ОСОБА_7, запрошувала на свято до школи, де навчається дівчинка, проте він не прийшов.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 29 вересня 2015 року пояснила суду, що є колишньою колегою ОСОБА_5 та їй відомо, що з нею тривалий час проживають діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а батьки дітей вживають наркотики, не піклуються про них. На даний час свідку відомо, що ОСОБА_10 проживає в реабілітаційному центрі в м. Дніпропетровську, де лікується від наркотичної залежності, а ОСОБА_3 працює в смт Солоне, проте вихованням дітей займається ОСОБА_5 Також свідок пояснила суду, що особисто розмовляла з ОСОБА_10 та просила її навідати дівчат, на що отримала відповідь, що не треба її вчити як жити та як ставитися до дітей.

В судовому засіданні 29 вересня 2015 року в присутності представника органу опіки та піклування - ОСОБА_12, психолога КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів освіти» - ОСОБА_13, була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2, які повідомили, що проживають з бабусею, мама і тато з ними не спілкуються та діти бажають щоб і надалі їх вихованням займалася бабуся, а не мама і тато.

Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, представника третьої особи, свідків, заслухавши думку неповнолітньої та малолітньої дитини, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, а згідно положень ч.2 ст.157, ст.180-182 цього Кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10), а згідно актового запису про шлюб № 14 від 26 лютого 2003 року (а.с.166) змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України НОМЕР_1 від 21 травня 2015 року, відомості про батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері дитини (а.с.128).

Також судом вставлено, що під час перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом про шлюб № 14 від 26 лютого 2003 року (а.с.166), у них народилася спільна дитина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї ОСОБА_5 (а.с.15) за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею проживають діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов'язків відносно них.

Згідно характеристики КЗО «Солонянська середня загальноосвітня школа №2 І-ІІІ ступенів» від 29 січня 2015 року, батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 батьківські збори не відвідують, не телефонують класним керівникам, ОСОБА_3 в школі жодного разу не з'являвся (а.с.18).

Суд критично ставиться до зазначеної характеристики, оскільки не відвідування батьківських зборів, не телефонування класним керівникам та поява в школі, в якій навчаються дівчата, не можуть свідчити про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 7 Конвенції передбачено, що дитина має право знати своїх батьків і має право на їх піклування.

В судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 171 СК України, було з'ясовано думку малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_1 стосовно позбавлення батьківських прав їх матері та батька ОСОБА_14, а діти повідомили суду, що бажають, щоб їх вихованням займалася саме бабуся, а не мама чи тато.

В той же час, в судових засіданнях знайшли своє підтвердження факти ухилення від виконання батьківських обов'язків як з боку ОСОБА_3, так і з боку ОСОБА_4

Проте судом не приймаються до уваги посилання ОСОБА_5 на те, що відповідачі вживають наркотичні засоби, оскільки ні позивач, ні ОСОБА_5 після роз'яснення судом права на подання клопотання про витребування доказів, які б свідчили про наркотичну залежність відповідачів такого клопотання суду не подали, а відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування від 24 червня 2015 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ОСОБА_3.» є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним (а.с.42-43).

Згідно зі ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, оскільки відповідач ОСОБА_3 відповідно до поданих ним заяв, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, то суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України ухвалює в цій частині позову рішення про задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_2, оскільки в судовому засіданні були з'ясовані наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

У зв'язку з тривалим ухиленням відповідача ОСОБА_4 від виховання дітей, що виявляється в тому, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не бере жодної участі у їх вихованні, не спілкується з ними, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, навчанням, не піклується про їх фізичних та духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, в зв'язку з чим є підстави для позбавлення її батьківських прав, оскільки невиконання або ухилення від виконання обов'язку по вихованню дітей може бути відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України підставою до застосування наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, в тому числі і позбавлення батьківських прав, що вбачаться із висновку Солонянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей: доньки ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_7.

На підставі наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, таким що відповідає інтересам дітей, оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні дітей, не виявляють стійкого бажання у виконанні батьківських обов'язків, ухиляються від сплати грошових коштів в добровільному порядку на утримання дітей, що дає суду підстави вважати, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а перешкоди для їх виконання відсутні. Тому є підстави для позбавлення батьківських прав відповідачів відносно малолітньої та неповнолітньої дитини в інтересах самих дітей.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав,не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно роз'яснень, наданих в а. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

В той же час позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 в розмірі ? частини підлягають частковму задоволенню, оскільки відповідно до до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір стягнень із заробітної плати не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р.).

Встановивши, що ОСОБА_3 є працевлаштованим (а.с.111), а добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_2 не надає, хоча зобов'язаний це робити, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття у частці від його заробітку (доходу), відповідно до ст. 183 СК України.

При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи, стан здоров'я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі ? від заробітку (доходу) батька підлягають частковому задоволенню лише в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу).

Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 385 гривень 80 копійок щомісячно до досягнення дітьми повноліття, є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на те, що Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімуму для дітей від 6 до 18 років станом на 01 січня 2015 року становить 1 286 гривень 00 копійок, а з 01 вересня 2015 року - 1 455 гривень 00 копійок, а відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У зв'язку з тим, що на підставі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі по 385 гривень 80 копійок щомісячно на кожну дитину підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки під час розгляду справи було встановлено наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1, відомості про батька якої записані згідно ст. 135 СК України та малолітньої ОСОБА_2, а ОСОБА_3 - відносно малолітньої ОСОБА_2, то діти після позбавлення відповідачів батьківських прав, будуть вважатися такими, що позбавлені батьківського піклування, що відповідно до ч. 3,4 ст. 60 ЦК України є підставою для встановлення над ними опіки та піклування за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до наданого висновку від 17 вересня 2015 року «Про можливість ОСОБА_5 виконувати обов'язки опікуна/піклувальника», ОСОБА_5 має всі умови для виконання обов'язків опікуна та піклувальника, у зв'язку з чим є підстави для встановлення судом опіки на малолітньою ОСОБА_2 та піклування над неповнолітньою ОСОБА_1 та призначення ОСОБА_5 відповідно опікуном та піклувальником.

За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, піклувальника та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду був звільнений від таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 15, 141,150-155, 157-159, 180-182, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 - 169 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Солонянської районної державної адміністрації (як орган опіки та піклування) в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, піклувальника, стягнення аліментів, задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку та мешканку АДРЕСА_2, громадянку України, відносно неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки АДРЕСА_2, відносно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки АДРЕСА_2, матір'ю яких вона є.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, мешканця АДРЕСА_2, громадянина України, відносно малолітньої дитини - доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки АДРЕСА_2, батьком якої він є.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 385 (триста вісімдесят п'ять) гривень 80 копійок щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 385 (триста вісімдесят п'ять) гривень 80 копійок щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від

заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, відмовивши в задоволенні решти позову.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

Призначити над неповнолітньою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, піклувальником ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянку України, уродженку с. Ростання Солонянського району Дніпропетровської області, мешканку АДРЕСА_2.

Призначити над малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 опікуном ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянку України, уродженку с. Ростання Солонянського району Дніпропетровської області, мешканку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі по 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина