Справа №487/7680/14-ц 29.09.2015 29.09.2015 29.09.2015
Провадження №22-ц/784/2422/15 Головуючий першої інстанції: Павлова Ж.П. Суддя-доповідач апеляційного суду: Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Яворської Ж.М.,

суддів - Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б,

при секретарі судового засідання - Харитоновій І.В.,

за участю: представника ДВС - Буділовської О.О.,

боржника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2014 року, постановлену за поданням головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу керівника боржника - юридичної особи ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а :

30 липня 2014 року головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ( далі - головний державний виконавець відділу ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу керівника боржника - юридичної особи ОСОБА_3, посилаючись на те, що у відділу ДВС на виконанні перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання 16 виконавчих документів про стягнення з ТОВ «Ранг» коштів на загальну суму 2 230 163 грн.21 коп., керівником якого є останній. Побоюючись, що керівник юридичної особи може покинути країну, що зашкодить виконанню рішень щодо стягнення коштів, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_3, як керівника боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2014 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 до виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм права , просив її скасувати та ухвалити нову, яким у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ДВС, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Державний виконавець звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи, посилається на те, що є підстави вважати, що ОСОБА_3 може покинути країну без виконання своїх зобов'язань, як представник юридичної особи. При цьому в поданні відсутнє будь-яке обґрунтування ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Суд першої інстанції погодившись з доводами викладеними у поданні державного виконавця відділу ДВС, вважав можливим задовольнити його, обмеживши керівника юридичної особи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну у разі не виконання боржником своїх зобов'язань.

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Статтею 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З погляду на значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа, як керівник боржника свідомо ухиляється від виконання зобов'язань по виконанню рішень судів

та інших державних органів про стягнення з підприємства коштів.

Не може бути мотивуванням судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання 16 виконавчих про стягнення з товариства обмеженою відповідальністю «Ранг» коштів на загальну суму 2 230 163 грн.21 коп. на користь юридичних осіб та держави до складу якого входять виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, а саме:

- судових наказів, виданих господарським судом Миколаївської області, виконавчого листа, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом та вимоги про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва.

Боржником за виконавчим документом є товариство з обмеженою відповідальністю «Ранг», керівником якого з 12 березня 2013 року відповідно до витягу з державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців є ОСОБА_3

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС від 25 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 05 квітня 2013 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення з ТОВ «Ранг» на користь ТОВ СП « Нібулон».

Із матеріалів справи, вбачається, що державним виконавцем вчинялися дії, спрямовані на виконання рішення суду ( накладався арешт на майно, на рахунки в банківських установах), між тим, даних про те, що ОСОБА_3 ухилявся від виконання рішень шляхом не виконання вимог державного виконавця матеріали справи не містять.

Крім того, ухвала суду першої інстанції взагалі не містить мотивувальної частини, суд обмежився тільки відтворенням змісту ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" .

Враховуючи, що державний виконавець відділу ДВС не надав доказів того, що ним вчинено дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на погашення боргу, доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, а також те, що керівник юридичної особи ухиляється від виконання зобов'язань щодо виконання рішень судів, колегія суддів вважає, що обмеження ОСОБА_3, як керівника юридичної особи у праві виїзду за кордон було застосовано судом безпідставно.

За такого відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця.

Більш того, як вбачається із матеріалі справи рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2015 року ТОВ «Ранг» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора - Балєва В.П.

За такого, державним виконавцем будуть вчинені дії відповідно до положень ст.67 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного та на підставі п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження керівника юридичної особи ОСОБА_3 у виїзді за межі України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2014 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу керівника боржника - юридичної особи ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: