Справа № 265/5849/15-ц
Провадження № 2/265/2439/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті його батька, ОСОБА_1, який помер 31 травня 2013 року, залишилось спадкове майно, яке складається з квартири в місті Ялта Республіки Крим, де той мешкав, а також із грошового депозитного вкладу в ПАТ «УкрСиббанк». Зазначав, що на вказане спадкове майно його батьком було складено заповіт від 23 травня 2013 року, яким він заповідав усе своє майно позивачу. У передбачений законом строк позивач звернувся до 1-ї ялтинської державної нотаріальної контори за прийняттям спадщини ОСОБА_3 14 лютого 2014 позивачу за його заявою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру в місті Ялта, що належала спадкодавцю. Натомість у березні 2014 року відбулась анексія АР Крим, внаслідок чого він був позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на грошовий вклад у банку. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» він звернувся до нотаріусу за місцем свого проживання. Натомість йому приватним нотаріусом ОСОБА_2 було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва внаслідок наявності вже зареєстрованої спадкової справи щодо спадкового майна померлого ОСОБА_3 в м. Ялта. Оскільки діюче законодавство не передбачає можливості іншим чином захистити права позивача, то просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на банківський вклад останнього у ПАТ «УкрСиббанк».

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову.

Приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання також не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 помер 31 травня 2013 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 3 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 587 від 3 червня 2013 року (а. с. 6).

Відповідно до заповіту від 23 травня 20113 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, реєстр № 774, вбачається, що ОСОБА_3 заповідав усе своє майно на випадок його смерті ОСОБА_1 (а. с. 2).

Факт наявності спадкової справи щодо померлого ОСОБА_3 в Першій Ялтинській державній нотаріальній конторі підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 4 червня 2013 року (а. с. 5).

Також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 АР Крим (а. с. 4).

Вказані факти також підтверджуються згідно відповіді 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 15 вересня 2015 року (а. с. 21-22).

Відповідно до постанови від 31 серпня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що приватний нотаріус, ОСОБА_2, за спадковою справою щодо майна померлого 31 травня 2013 року ОСОБА_3 за заявою позивача, який є спадкоємцем за заповітом, про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові внески на підставі наданих останнім документів у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки спадкова справа після померлого ОСОБА_3 вже була заведена (а. с. 7).

На підставі інформації ПАТ «УкрСиббанк» від 18 вересня 2015 року вбачається, що на імя ОСОБА_3 станом на 15 вересня 2015 року відкрито рахунки, залишок коштів за якими становить: за рахунком № 1500 10,41 Євро, за рахунком № 1503 64,77 грн., № 1501 6658,59 доларів США. Також з відповіді вбачається відсутність заповідального розпорядження вкладника (а. с. 23).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 року (далі за текстом - ЦК), для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ст. ст. 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Відповідно до ст. 1228 ЦК вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Суд при цьому зазначає, що на підставі Закону України від 12 лютого 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» статтю 1221 ЦК України було доповнено ч. 3, за якою у особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Цим же Законом було доповнено ст. 11-1 до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за якою в разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

При цьому у «Прикінцевих положеннях» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» було зобовязано Кабінет Міністрів України протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Натомість на підставі п. п. 2.1, 2.2, 2.4 Глави № 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. В разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Таким чином суд дійшов висновку, що фактично позивач був позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, бо перша його заява про прийняття спадщини була подана на території, яка згодом була визнана тимчасово окупованою, що позбавляє спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Враховуючи, що законом не врегульовано таке питання, коли спадкоємець не має змоги отримати свідоцтво за місцем подання первинної заяви про прийняття спадщини внаслідок подальшої тимчасової окупації такої території, то внаслідок відсутності такого врегулювання у «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та виходячи з положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування», суд вважає за необхідне захистити спадкові права ОСОБА_1 шляхом визнання за ним права власності на грошовий вклад у банку в порядку спадкування за заповітом.

Таким чином, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, яка складалась з грошових вкладів у ПАТ «УкрСиббанк», шляхом подання відповідної заяви, та який не відмовився в подальшому від неї, то з урахуванням переліченого та з метою реалізації спадкових прав позивача необхідним є визнання за ОСОБА_1 право власності на грошові вклади, що знаходяться в ПАТ «УкрСиббанк», на рахунках № № 1500, 1503 та 1501.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215, 224-225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 31 травня 2013 року, право власності на банківський вклад у Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк», відкритий на ОСОБА_3, та який зберігається:

на рахунку № 1500 в сумі 10,41 Євро з відповідними відсотками;

на рахунку № 1503 в сумі 64,77 грн. з відповідними відсотками;

на рахунку № 1501 в сумі 6658,59 доларів США з відповідними відсотками.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя