Номер провадження: 22-ц/785/2991/15
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Товариства з обмеженою відповідальністю "Коннова і К", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Болградська міська рада Одеської області, про встановлення порядку користування прибудинковою територією,

в с т а н о в и л а:

23 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку, яка складається з квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2008 року. Інші частини житлового будинку належать відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Житловий будинок № 55 розташований на земельній ділянці площею 981 кв.м., яка знаходиться в загальному користуванні співвласників будинку, згоди про визначення порядку користування земельною ділянкою не досягнуто, що ускладнює користування ділянкою Рішенням Болградської міської ради Одеської області №757-У від 25 грудня 2008 року йому було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування будинку площею 245, 2 кв.м., що відповідає його частці у праві власності на будинок. Для здійснення приватизації наданої йому у користування земельної ділянки необхідно узгодити із співвласниками та суміжними землекористувачами її межі, але відповідачка ОСОБА_5 безпідставно не

бажає визначати та погоджувати межі, що не дає йому можливості в подальшому приватизувати свою частину земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 89, 120, 152 ЗК України, ст. ст. 356, 357, 358 ЦК України, позивач ОСОБА_3 остаточно просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 1146 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, згідно із третім варіантом, запропонованим висновком №5/14 судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2014 року, проведеної судовим експертом Рапач К.В., за яким співвласнику з часткою 1/3 пропонується виділити ізольовану земельну ділянку площею 214,6 кв.м., співвласнику з часткою ? - ізольовану земельну ділянку площею 160,9 кв.м., співвласнику з часткою 1/12 - ізольовану земельну ділянку площею 53,6 кв.м., співвласнику з часткою 1/12 - ізольовану земельну ділянку площею 53,6 кв.м., співвласнику з часткою ? - ізольовану земельну ділянку площею 160,9 кв.м., в загальному користуванні співвласників залишити земельну ділянку площею 502,3 кв.м. (а.с. 2-4).

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову заперечувала і в своїх поясненнях зазначала, що земельна ділянка біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 є прибудинковою територією, яка має бути залишена в загальному користуванні її співвласників. Між співвласниками склався порядок користування цією територією з врахуванням розташування у дворі господарчих будівель і споруд - туалетів, душових, кухонь, котельних, сараїв, тощо, якими користуються мешканці кожної з квартир, ще до придбання позивачем квартири № 4. Оскільки ці споруди розташовані не біля квартир власників, то мешканцям доводиться користуватися загальними доріжками і територіями для пересування від квартир до споруд. Територія, яка не використовується для доріжок і господарських будівель є фактично місцями розташування стічних ям або під'їздів до них, пожежного басейну, який наповнений водою, у кутку біля входу до двору є трансформаторна будка, до якої потрібно зберігати під'їзд. При проведенні експертизи експертом не врахований факт невизначеності межі між прибудинковими територіями будинку №55 та будинку АДРЕСА_2, не враховано і не позначено на плані наявність на території двору будинку №55 пожежного басейну і трьох стічних ям, які потрібно викачувати. Експертом досліджувались варіанти порядку користування земельною ділянкою у відповідності з частками співвласників, виходячи із фактичної площі прибудинкової території 1146 кв.м, але згідно з наявної технічної документації площа ділянка становить 981 кв.м., а також здійснено поділ прибудинкової території будинку №55 з захопленням прибудинкової території триповерхового будинку №147, де розташована перукарня ТОВ "Коннова і К", яке завозить і зберігає на зиму вугілля з боку двору їхнього будинку АДРЕСА_1. З цих підстав відповідачка просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 106, 184-186).

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти позову заперечували з зазначених вище підстав (а.с. 184-186).

Відповідач ОСОБА_8 позов визнав.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено Болградську міську раду Одеської області (а.с. 41).

Представник третьої особи, Болградської міської ради Одеської області, в судове засідання не з'явився, але надав письмові пояснення, у яких просив суд розглянути справу за відсутністю представника міської ради та зазначав, що інформації про наявність або відсутність встановлених меж між земельними ділянками №№ 55, АДРЕСА_2 - відсутні (а.с. 107).

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року до участі у справі у якості відповідачів залучені ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, які є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 78).

Відповідач ОСОБА_9 пояснив, що мешканці їхнього двору користуються дворовою вбиральнею, яка на плані експерта позначена такою, що є частиною двору будинку АДРЕСА_1, він особисто переміряв перед судовим засіданням свій сарай, що розташований біля стіни господарських будівель спірної земельної ділянки, і вважає неправильними заміри експерту по межі 15-17-18-19-20.

Відповідач ОСОБА_12 пояснила, що вони, мешканці будинку №57, навіть не намагаються поділити двір - прибудинкову територію біля свого будинку для окремого користування, оскільки будинок розташований на одному боці прибудинкової території, а споруди - дворова вбиральня, сараї, тощо - на іншому. Підтвердила, що саме родина ОСОБА_6 займалася благоустроєм прибудинкової території будинку №55 - до них це був прохідних двір завалений сміттям без огорожі і воріт, та квітів.

Інші відповідачі підтримали пояснення відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_12

Представник відповідача, ТОВ "Коннова і К", в судове засідання не з'явилась, але в письмових поясненнях просила розглянути справу за її відсутністю та зазначала, що в геодезію плану була включена їх територія, межі не визначені (а.с. 103).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 192-195).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, судом безпідставно не захистив його право користування земельною ділянкою та не враховав висновок судової будівельно-технічної експертизи №5/14 від 12 листопада 2014 року (а.с. 201-205).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, пояснення на апеляцію представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

У частині 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника

(землекористувача).

У підп. "ґ" п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка на була право власності на житловий будинок (крім ба гатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільово го призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI.

Частинами 3 та 4 ст. 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Як роз'яснив Верховний Суд України пункті 21 вказаної постанови Пленуму, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий бу динок, господарські будівлі та споруди, визначаєть ся насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд від повідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за учас тю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий буди нок було поділено в натурі.

В пункті 7 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існу вав до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або ство рюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкоду вання заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вима гати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. З ст. 386 ЦК).

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у статтях 103- 109 ЗК, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 27 червня 2008 року, посвідченого нотаріально, зареєстрованого в реєстрі за № 5058, право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за НОМЕР_1, номер запису: 344, в книзі: 23 (а.с. 9,10).

Згідно із п. 1.1. договору купівлі-продажу позивачу відчужена з житлового будинку літ. "А" квартири №4, загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 25, 3 кв.м., 2/3 частки кухні під літ. "Д", ? частки вбиральні під. літ "Ж", сарай під літ "Л", 1/4 частка дворових споруд (а.с. 9,10).

Інші частини житлового будинку належать на праві спільної часткової власності відповідачам: ОСОБА_5 - 1/3 частки на підставі договору дарування від 22 квітня 1993 року (квартира №1), ОСОБА_6, ОСОБА_7 - по 1/12 частки кожному на підставі свідоцтва про право власності від 22 квітня 1993 року (квартира №3), ОСОБА_8 - ? частки на підставі договору міни від 17 червня 2006 року (квартира №2) - а.с. 10.

Двоповерховий багатоквартирний житловий будинок № 55, складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею 142,5 кв.м., житловою - 99,4 кв.м., кухні літ. "Д", сараю літ. "Е", вбиральні літ. "Ж", сараю літ. "З", сараю літ. "Л", дворових спору 1-4, та розташованих на прибудинкової території площею 981 кв.м. (а.с. 10зв.).

Відповідно до плану земельної ділянки житлового будинку буд. № 55 загальна площа земельної ділянки складає 981 кв. м., під будинком - 117 кв. м., під господарськими будівлями - 138 кв.м., під двором - 726 кв. м. (а.с. 6-7).

Між співвласниками житлового будинку № 55 склався порядок користування прибудинковою територією з врахуванням розташування у дворі господарських будівель та спору - туалетів, душових, кухонь, котельних, сараїв, тощо, які належать мешканцям кожної з квартир, та обладнали огорожу між ділянками, до придбання позивачем ОСОБА_3 квартири № 4, що підтверджується протоколом виїзного судового засідання для огляду прибудинкової території від 12 грудня 2013 року за участю сторін у справі, фототаблицією до протоколу (а.с. 60, 61-62) та додатками до висновку №5/14 судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2014 року, проведеної судовим експертом Рапач К.В. та фотознімками до висновку (а.с. 152-154, 155-157).

Згідно висновку №5/14 судової будівельно-технічної експертизи від 12 листопада 2014 року судовим експертом Рапач К.В. досліджувались варіанти порядку користування земельною ділянкою у відповідності з частками співвласників, виходячи із фактичної площі прибудинкової території 1146 кв.м, але згідно з наявної технічної документації площа ділянка становить 981 кв.м. (а.с. 133-150).

Рішенням Болградської міської ради Одеської області №757-У від 25 грудня 2008 року позивачу ОСОБА_3 було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування будинку і господарських споруд площею 245, 2 кв.м. (а.с. 12).

У п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України зазначив, що при приватизації громадянами одно- або ба гатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а та кож належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою терито рією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці при ватизованих квартир та інших приміщень у

вар тості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, ви значаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Статтею 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Згідно із чч. 1 та 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували відведення в встановленому законом порядку земельної ділянки під прибудинкову територію багатоквартирного житлового будинку №55, її розмір та визначали її межі із суміжними землекористувачами, зокрема прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, а також дані земельно-кадастрової документації.

У письмових поясненнях голова Болградської міської ради Одеської області зазначав, що інформації про наявність або відсутність встановлених меж між земельними ділянками №№55,АДРЕСА_2 - відсутні (а.с. 107).

В пункті 7 вказаної постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснив, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існу вав до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або ство рюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкоду вання заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вима гати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК).

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлен ням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завда них збитків.

Частина 3 ст. 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що пору шують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено, що з набуттям права власності на частку житлового будинку до нього перейшло право користування земельною ділянкою, що відповідає його частці у праві власності на будинок. Тому права позивача не порушені відповідачами й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України не підлягають захисту судом.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не захищено його право на частину земельної ділянки та не надана належна оцінка висновку судової будівельно-технічної експертизи №5/14 від 12 листопада 2014 року, не приймаються до уваги з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року, викладених у п.п. 19, 20, 21 постанови № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських

будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку корис тування спільною земельною ділянкою суд може за лишити в спільному користуванні лише ділянки, роз дільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци перший і другий цього пункту стосу ються також випадків, коли належні особам на пра ві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділян ці, яка знаходилася в їх користуванні до її привати зації або за договором оренди.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У частині 6 ст. 147 ЦПК України зазначено, що висновок експерта не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_3 повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилались як на підставу своїх вимог, а саме, те що відповідачем порушені його права користування земельною ділянкою, але в судовому засіданні ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не доведені ці обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспо рюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач ОСОБА_3 фактично просив виділити і від вести йому земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За положеннями частин 1-3 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земель них ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користуван ня і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, райо нів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Проте до компетен ції суду не належить право розпоряджатися землею територіальної громади, право на відведення земельної ділянки та визначення цільового призначення земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, у тому числі і висновок судової будівельно-технічної експертизи, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Болградського районного суду Одеської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький