Справа № 147/185/15-ц Провадження № 22-ц/772/3087/2015Головуючий в суді першої інстанції Волошин І. А.
Категорія 27 Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

За участю адвоката Клименко І.Ф.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду від 02 червня 2015 року

по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, який діє від імені неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа - Служба у справах дітей Тростянецької РДА, про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк», в особі Вінницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог, Орган опіки та піклування Тростянецької РДА, про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, який діє від імені неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа - Служба у справах дітей Тростянецької РДА, про виселення.

В заяві зазначено, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3було укладено кредитний договір №VIUPGA, згідно з умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 11250 дол.США строком до 28.03.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_328.03.2008 року уклали договір іпотеки №VIUPGA, згідно з п.7 якого іпотекодавець ОСОБА_3надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3належно своїх зобов`язань не виконував. Кошти по договору кредиту не сплатив. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та 09.07.2013 року суд виніс рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Отже відповідач та всі мешканці будинку підлягають виселенню. Але ОСОБА_3зареєстрував у будинку, який являється предметом договору іпотеки неповнолітніх дітей без згоди банку, як іпотекодержателя, що є порушенням умов договору та ст.629 ЦК України.

Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просив виселити неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які зареєстровані в житловому будинку по АДРЕСА_1, та покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3, в свою чергу, звернувсядо суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №VIUPGA, згідно з умовами якого йому було надано кредит у розмірі 11250 дол.США строком до 28.03.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним 28.03.2008 року було укладено договір іпотеки № VIUPGA, згідно якого він-ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 60,60кв.м., житловою площею 31,90кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

Згідно відомостей, що містяться в домовій книзі для прописки (реєстрації) громадян, у вказаному житловому будинку з 23.01.2002 року по даний час зареєстрована та проживає неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 21.08.2014 року по даний час - неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Орган опіки та піклування згоди на передачу вищевказаного нерухомого майна в іпотеку не надавав, що є грубим порушенням вимог закону.

Тому просив визнати вищевказаний договір іпотеки недійсним.

Рішенням Тростянецького районного суду від 02 червня 2015 рокув задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 28.03.2008, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вихватнюк Л.А., про передачу в іпотеку нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 60,60 кв.м, житловою площею 31,90 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 243 грн. судового збору та 2500 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду, як незаконне і постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задоволити, а в зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та адвоката Клименко І.Ф., яка представляє інтереси ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №VIUPGA, відповідно до якого Банк взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_3 кредит у сумі 11250 дол.США строком до 28.03.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку передбаченому договором, а відповідач зобов'язувався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом (копія кредитного договору №VIUPGA від 28.03.2008 року-а.с.7-12).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором кредиту між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 28.03.2008 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до п.7 якого ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 60,60кв.м., житловою площею 31,90кв.м., який розташований в АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 08.08.2001 року (а.с.17-22).

Згідно п.11 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки 75750 грн..

Рішенням Тростянецького районного суду від 09.07.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA від 28.03.2008 року було звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 60,60кв.м., житловою площею 31,90кв.м., що розташований в АДРЕСА_1, та виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з цього житлового будинку (а.с.23-26). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зокрема вказано, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в решті рішення залишено без змін (а.с.134-136).

Листами від 15.09.2014 року (під час виконання рішення), направленими на адресу відповідачів, банк повідомив про вимогу добровільного погашення суми кредиту в повному обсязі, та в разі невиконання ОСОБА_3 порушеного зобов'язання вимагали від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добровільно звільнити займане приміщення (а.с.27-28).

Також суд встановив, що на момент укладення договору іпотеки нерухомого майна, в житловому будинку по АДРЕСА_1, який являється предметом іпотеки, окрім ОСОБА_3 та його дружини-ОСОБА_7 була прописана ще й неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.01.2002 року по даний час.

З довідки №69 від 27.02.2015 року, виданої Летківською сільрадою Тростянецького району, вбачається, що в АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3, 1976 року народження, ОСОБА_7, 1978 року народження, ОСОБА_4, 2000 року народження, ОСОБА_5, 2013 року народження (а.с.70). Такі ж відомості зазначені в довідці №153 від 13.05.2015 року (а.с.150).

Згідно даних в домовій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в АДРЕСА_1, в даному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 ( з 23.01.2002 року по даний час), ОСОБА_5 (а.с.88-90).

Відповідно до розпорядження голови Тростянецької РДА за №41 від 26.02.2015 року, на заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» дозволу на виселення неповнолітніх дітей з житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1, не надано (а.с.69).

В зустрічному позові ОСОБА_3 посилався на те, що при укладені між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» договору іпотеки, органом опіки та піклування згода на передачу в іпотеку житлового будинку АДРЕСА_1, в якому на той час проживала і була зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_4, не надавалась. Даний факт представником банку не заперечувався.

Задоволюючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд врахував вищевказані обставини та вимоги закону, зокрема ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.32,71,203,215,224 ЦК України, ст.177 СК України, ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітня дитина фактично використовувала житлову площу та мала право користуватись нею, що підтверджується відповідною реєстрацією, а тому вказані обставини були перешкодою для укладення договору іпотеки без отримання попередньої згоди органу опіки та піклування.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що визнання недійсним договору іпотеки від 28.03.2008 року, тобто задоволення зустрічного позову, виключає можливість задоволення первісного позову банку до ОСОБА_3 про виселення його неповнолітніх дітей.

Проте такі висновки суду не можна визнати цілком обгрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» (2001 року) батьки, або особи, які їх замінюють не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Дана позиція роз'яснена і в п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.3012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Крім того, у вказаному пункті цієї постанови зазначено, що у зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

При вирішенні спору, суд врахував, що на момент укладення договору іпотеки в житловому будинку АДРЕСА_1 проживала і була в ньому зареєстрована неповнолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але попереднього дозволу (згоди) органів опіки та піклування на укладення цього договору взято не було і не надавалося.

Однак, при цьому суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3, згідно договору дарування є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1. А в договорі іпотеки (п.п.12.2, 12.3, 12.5), іпотекодавець ОСОБА_3 засвідчив, що на підставах, передбачених чинним законодовством, він має право відчужувати предмет іпотеки, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення та що предмет іпотеки переданий в іпотеку за згодою всіх співвласників (а.с.18,116-зворот).

Поза увагою і оцінкою суду залишилось і те, що при укладенні 28.03.2008 року кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_3 банку була надана довідка Летківської сільської ради Тростянецького району від 19.03.2008 року про те, що в склад його сімї входить лише дружина ОСОБА_7 (а.с.128,202).

Отже, на момент укладення договору іпотеки не було підстав, зокрема у банка, дотримуватись приписів ст.32 ЦК України, ст.177 СК України, ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» щодо необхідності обов'язкової згоди на його укладення органу опіки і піклування (на що звернуто увагу ще у вищеназваному рішенні апеляційного суду від 16.03.2015 року а.с.136).

До речі, з анкети-заяви ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.03.2008 року, яка додана до скарги, вбачається, що ОСОБА_3 в графі «діти (кількість, вік)» відомостей про наявність у нього, зокрема, неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не вказав (а.с.201).

Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_3, з метою отримання кредиту, при укладенні договору іпотеки приховав факт наявності у нього на той час неповнолітньої дитини, яка зареєстрована і проживає в житловому будинку, який передається ним в іпотеку. А тепер, після ухвалення судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.23-26,134-136), фактично намагається використати даний факт для того, щоб уникнути відповідальності по виконанню зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Згідно п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, зокрема, добросовісність.

Враховуючи вищевказані обставини, вимоги закону та виходячи з того, що при укладенні договору іпотеки саме іпотекодавець ОСОБА_3 діяв недобросовісно, а банку- іпотекодержателю, як іншій стороні договору, не було відомо, і за обставинами справи не могло бути відомо, про те, що у ОСОБА_3 є неповнолітня дитина, яка проживає і зареєстрована в житловому будинку, який є предметом іпотеки, і що ОСОБА_3, відповідно, не отримав згоди органу опіки та піклування на укладення цього договору, колегія суддів вважає, що підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 28.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк», не має.

Тому рішення суду в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в зустрічному позові ОСОБА_3. Відповідно підлягає скасуванню і рішення в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 243 грн. судового збору та 2500 грн. витрат за надання юридичної допомоги.

Що стосується рішення суду в частині відмови в первісному позові ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то колегія суддів погоджується з даним висновком, але вважає, що у задоволенні цього позову слід відмовити з інших наступних підстав.

На підставі ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

З аналізу зазначених правових норм слідує, що під час вирішення судом питання про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК України.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року у справі №6-39.

З матеріалів даної справи вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1, який був переданий в іпотеку банку, ОСОБА_3 став на підставі договору дарування від 08.08.2001 року (а.с.18), тобто цей житловий будинок не був придбаний ОСОБА_3 за рахунок отриманих ним кредитних коштів.

Як видно з позовної заяви, ПАТ КБ «Приватбанк» просить виселити з вказаного житлового будинку неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання їм іншого постійного житла (а.с.3).

Оскільки встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то колегія суддів вважає, що в позові в частині виселення неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід відмовити у зв'язку з відсутністю підстав для їх виселення з цього будинку без надання їм іншого постійного житла.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Тростянецького районного суду від 02 червня 2015 рокув частині задоволення вимог зустрічного позову скасувати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк», в особі Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог, Орган опіки та піклування Тростянецької РДА, про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Л.В. Пащенко

Судді: В.В. Жданкін

О.В. Ковальчук

З оригіналом вірно: /підпис/