Справа № 362/1858/15-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К.В.
Провадження № 22-ц/780/4506/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 29 15.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Плесо» ЛТД про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позовач звернувся з вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належала земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1025 га, кадастровий НОМЕР_1., яку позивач здавав в оренду ОСОБА_3 Вважав, що повинен був отримувати від ОСОБА_3 дохід в розмірі еквівалентному 2000 Доларів США щомісяця. Однак за результатами ініційованого відповідачем судового процесу, на вказану земельну ділянку було накладено арешт, в наслідок чого договір оренди було розірвано, а позивачем не отримано грошових коштів. Просив стягнути з ТОВ «Фірма Плесо» ЛТД 163708,77 ривень збитків.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначає, що судом безпідставно не застосовано норми матеріального права, що регулювали спірні првавовідносини , а саме: п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу належала земельна ділянка за адресою, смт. Глеваха, вул. Ботанічна, площею 0,1025 га, кадастровий НОМЕР_1.

Рішенням Глевахівської селищної ради від 26.06.2014 року № 919-31-VI змінено цільове призначення земельної ділянки позивача кадастровий НОМЕР_1 з земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Між позивачем та ОСОБА_3 10 вересня 2014 року було укладено договір оренди земельної ділянки. Предметом Договору є оренда земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1 у позивача (п. 1.1., 1.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору орендодавець (позивач) несе, зокрема, наступні обов'язки за цим Договором: у випадку накладення будь-якого обмеження чи обтяження на земельну ділянку орендодавець зобов'язаний протягом 3 (трьох) днів повідомити про це орендаря.

Відповідно до п. 2.4. Договору орендар має, зокрема, наступні права після набуття чинності цим Договором протягом 5 (п'яти) днів приступити до використання земельної ділянки і вимагати від орендодавця усунення перешкод, які будь-яким чином перешкоджають здійсненню його прав за цим Договором.

Орендна плата сплачується один раз на місяць, починаючи з першого числа наступного місяця, після укладення Договору оренди та нараховується за місяць, що передує оренді (попередня оплата) (п. 3.2.1. Договору).

Орендар має право не сплачувати орендну плату за період, протягом якого він не мав змоги користуватися орендованою земельною ділянку не з власної вини, а також у випадку накладення будь-якого обмеження чи обтяження на земельну ділянку (застава, арешт, тощо) або інші юридичні обтяження (п. 3.6. Договору).

Згідно п. 4.1., п. 4.10. Договору Договір набуває чинності за умови досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах та підписання цього Договору сторонами, а невід'ємними частинами даного договору є: план-схема (кадастровий план) орендованої земельної ділянки; акт визначення меж орендованої земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі орендованої земельної ділянки.

Відповідно до п. 4.3. Договору цей Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року накладено арешт на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1, належну ОСОБА_2, а ухвалою від 17 березня 2015 року Васильківського міськрайонного суду Київської області скасовано арешт (а.с. 32).

Між позивачем та ОСОБА_3 підписано додатковий правочин № 1 до Договору, датований 10.03.2015 року (далі - Додатковий договір). Згідно якого в силу положень п. 4.3. Договору сторони дійшли взаємної згоди щодо дострокового розірвання Договору, у зв'язку з накладенням арешту на земельну ділянку та фактичною неможливістю користування нею.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в позові суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що у ОСОБА_4 не виникло право на використання земельної ділянки , відповідно не виник обов'язок сплачувати грошові кошти за оренду земельної ділянки, тому позивачем не понесено ніяких збитків.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як закріплено в ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із положеннями ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ч. 1 ст. 792 ЦК України).

Враховуючи те, що невід'ємною частиною Договор оренди є акт приймання-передачі земельної ділянки, а Договір набуває чинності за умови досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах та підписання цього Договору сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що для укладення договору необхідне складання сторонами Договору акту приймання-передачі орендованої земельної ділянки.

Позивачем не надано доказів того, що вказаний акт було складено і підписано, тому у ОСОБА_3 не виникло право на використання земельної ділянки, та відповідно не виник обов'язок сплачувати грошові кошти за оренду земельної ділянки.

Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права й збитками.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, позивачу не було заподіяно збитки, оскільки арешт полягає у забороні відчуження майна та не передбачає обмежень у користуванні майном, а отже відсутні підстави для висновку про неможливість використання орендарем (ОСОБА_3) земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1.

Матеріали справи не містять доказів протиправності (незаконності) дій відповідача при поданні ним заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Сам по собі факт залишення поданого ним позову без розгляду, не може розцінюватися, як такий, що свідчить про умисний характер його дій при зверненні до суду з позовом або із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: