Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1577/15 Головуючий у 1 інстанції: Шевченко Л.В.
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди.

Позивач зазначала, що вона з 01.01.2005 року працювала в ЗАТ «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» на посаді завідуючого групою архітектурно-будівельного відділу. У 2011 році ЗАТ «Український науково-дослідницький інститут «Укркольорметобробка» реорганізовано у ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» та вона залишилася працювати. З кінця 2013 року підприємство не виплачує заробітну плату, мотивуючи тим, що підприємство знаходиться в стадії банкрутства та не має коштів для виплати заборгованості. Наказом № 118 від 09.10.2014 року вона звільнена 10.10.2014 року з підприємства. Відповідач не виплатив їй заробітну плату при звільненні.

Посилаючись на ст. ст. 115, 116, 117, 137, 233 КЗпП України, просила стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач вказувала, що відповідачем порушені гарантоване Конституцією України та законодавством про працю її право на оплату праці, що призвело до душевних страждань, так як заробітна плата являлась джерелом існування. Вона була вимушена долучати додаткові зусилля для організації свого життя та членів сім'ї. Відсутність засобів для проживання та задоволення її щоденних потреб причиняло їй моральні страждання, які вона оцінює у 5000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької ізької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі ( з урахуванням компенсації за невикористану відпустку) в сумі 2651,02 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 1869,66 грн. (без утримання обов'язкових платежів) та моральну шкоду в сумі 400 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» на користь держави Україна судовий збір 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру.

Рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 2651,02 грн. звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку та моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно посилався на положення статей 115, 116, 117 КЗпП України, якими передбачені строки виплати заробітної плати; строки розрахунку при звільненні; відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Також суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю».

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходив з того, що фактичний розрахунок підприємства зі звільненим працівником досі не проведений, що стверджується довідкою № 190 від 05.12.2014 року про заборгованість по зарплаті, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності вини власника у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки визначені

статтею 116 КЗпП України.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував приписи статті 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати; нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та положення частини 3 статті 23 ЦК України згідно якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Основний довід апеляційної скарги полягає в тому, що суд не взяв до уваги, що у несвоєчасному розрахунку з працівником відсутня вина ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка». Апелянт вказує на те, що підприємство свої кошти перераховувало до банківської установи - ПАТ КБ «Актив-Банк», який діяв недобросовісно. Тому апелянт вважає, що вини підприємства не має, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Ці доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала з 01.02.2002 року у ЗАТ «Інститут «Укркольорметобробка» інженером 2 категорії архітектурно-будівельного відділу.

З 27.04.2011 року ЗАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка». Позивач звільнена з підприємства 10.10.2014 року згідно наказу № 118 від 09 жовтня 2014 року (а. с. 89).

При звільненні повний розрахунок з ОСОБА_2 не проведено.

Згідно статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від /підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, і на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_2 на день звільнення становить 627,40 грн., компенсація за невикористані дні відпустки в кількості 107 днів становить 2023,62 грн., що підтверджується довідкою № 190 від 05.12.2014 року (а. с. 27).

На час розгляду спору в суді першої інстанції розрахунок з ОСОБА_2 не проведено, а тому суд дійшов вірного висновку, відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці, та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 2651,02 грн.

Суду відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності вини власника у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки визначені

в ст. 116 КЗпП України. Посилання відповідача на постанову у справі про

адміністративне правопорушення, прийняту Апеляційним судом Запорізької області; від 20.10.2014 року у справі № 219/4612/14-п щодо встановлення відсутності вини

посадової особи підприємства - відповідача у ненадходженні платежів до бюджетів та

державних цільових Фондів через дії ПАТ КБ «Актив-Банк» не є підставою для

звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні,

оскільки:

- згідно положень п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа на виконання до банку платника завершеним; для платника - з дати надходження розрахункового .документа на виконання до банку платника;

- згідно п.2.4 договору № 0811/01-06 про розрахунково-касове обслуговування підприємства по виплаті заробітної плати та інших виплат з використанням платіжних

карток ПАТ «КБ «Актив-Банк» підприємство перераховує заробітну плату або виплати;

для співробітників підприємства на рахунок у банку № 8 з і призначенням

платежу «Зарахування заробітної плати, авансу (або інших виплат) за ----(період) згідно договору № 0811/01-06 від 11.08.2010 року. Одночасно з перерахуванням коштів підприємством в банк .відправляється електронною поштою файл-реєстр з розподілом відповідної суми по Картрахунках Держателів (працівників).

Відповідачем суду не надано належних доказів перерахування заробітної плати на вищевказаний рахунок банку та файл реєстру у відповідності з договором № 0811/01-06 від 11.08.2010 року, зокрема, для зарахування на картковий рахунок держателя позивача, а також не доведено відсутність можливості відкриття рахунків в іншій банківській установі та укладення договору про надання банківських послуг з метою як погашення заборгованості із заробітної плати, так і сплати єдиного соціального внеску тощо.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності відсутності вини підприємства та щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідає обставинам справи та вимогам трудового законодавства.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині судового рішення надано докладний розрахунок розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Цей розрахунок є вірним та відповідає вимогам діючого законодавства (а. с. 86- 86 на звороті). За розрахунком середньомісячний заробіток без вирахування всіх необхідних платежів за період з 13.10.2014 року по 29.12.2014 року складає 1869 грн. 66 коп.

Також є вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 Судом правильно застосовано норми матеріального права, зокрема, статті 237-1 КЗпП України та частини 3 статті 23 ЦК України згідно якої розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В мотивувальній частині судового рішення вказано, що відповідач, порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати , що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини є також порушенням право на мирне володіння майном. Внаслідок такого порушення, позивач не мала можливості вести нормальний спосіб життя, змушений був докладати додаткових зусиль для матеріального забезпечення себе та своєї родини, що призвело до душевних страждань, а тому суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 400 грн.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позову та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку не за 35 днів, як-то було вказано в позові, а за 78 днів.

Такий довід апеляційної скарги спростовується наступним.

Позивачем було заявлено позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. З огляду на зміст статті 117 КЗпП України та виходячи з судової практики, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - починаючи з дня звільнення ОСОБА_2 по день ухвалення судового рішення.

Також в апеляційній скарзі ПрАТ «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» вказано на те, що суд першої інстанції неправильно стягнув судовий збір (в розмірі 243 грн. 60 коп.) при задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача. Апелянт вважає, що судовий збір при задоволенні вимог немайнового характеру має складати 19 грн. 49 коп.

Цей довід апеляційної скарги є неспроможним - з огляду на положення Закону України «Про судовий збір» згідно яких судовий збір за вимоги майнового характеру і за вимоги немайнового характеру стягується окремо, а мінімальний розмір судового збору не може бути меншим, аніж 243 грн. 60 коп.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут «Укркольорметобробка» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: