У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 1 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені та в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції Львівської області, Городоцький районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом, просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 серпня 2007 року звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1, шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 22 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 40 000 доларів США до 21 серпня 2017 року.

22 серпня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між банком та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 9 грудня 2010 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Станом на 30 жовтня 2014 року рішення суду про стягнення заборгованості не виконано; розмір заборгованості становить 2 785 159 грн 24 коп.

Оскільки іпотекодавець ОСОБА_9 помер, відповідач ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину (хоча й не оформила своїх спадкових прав) після його смерті, а рішення суду про стягнення заборгованості з основного боржника ОСОБА_3 не виконано, є підстави для задоволення позову.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 1 квітня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати судові у справі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами (судом) норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року (справа № 6-33цс15), аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відмовляючи в позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів про перехід права власності на іпотечне майно від іпотекодавця ОСОБА_9 до ОСОБА_2 (чи когось із відповідачів).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд установив, що ОСОБА_2 фактично вступила в управління майном, а саме: вона проживає і будинку, який є іпотечним майном, а також 11 червня 2011 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 Крім того, апеляційним судом встановлено, що кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» лише в грудні 2014 року пред'явив вимоги до спадкоємця іпотекодавця. За таких обставин, ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що неотримання спадкоємцем іпотекодавця свідоцтва про право власності на нерухоме майно не свідчить про неприйняття нею спадщини, а також правильного висновку про пропуск кредитором встановленого ст. 1281 ЦК України строку пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємця.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, правовому висновку Верховного Суду України, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків апеляційного суду про те, що позивачем не дотримано встановленого ст. 1281 ЦК України строку пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємця.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту рішення апеляційного суду вбачається, що наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені та в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2, треті особи: реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції Львівської області, Городоцький районний сектор Державної міграційної служби у Львівській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк