Провадження № 2/522/8541/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
«23» жовтня 2015 року
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Погрібного С.О.
за секретаря - Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи - Приморського районного відділу Державної міграційної служби у місті Одесі про втрату права користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі, -
Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання відповідача таким, який втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, просив зобов'язати третю особу зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою вказаної квартири, посилаючись на такі обставини. Позивач є власником зазначеної квартири на підставі договору дарування від 25.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Відповідно до довідки про склад сімї та прописку у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача - ОСОБА_2, який є сином колишнього власника. Наявність зареєстрованого за адресою спірної квартири відповідача порушує права позивача як власника, у зв'язку із чим останній змушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом, поважних причини неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом установлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
Позивач є власником зазначеної квартири на підставі договору дарування від 25.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І., зареєстровано в реєстрі за №1077.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2015 року спірна квартира належить ОСОБА_1.
Відповідно до витягу з домової книги про склад сім'ї в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 з 16.10.1996 року.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що позивач щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює йому перешкоди у користуванні нею.
Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірної квартири, це створює перешкоди для позивача в здійснені ним права користування щодо неї.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналізуючи наведені норми у своїй сукупності можна дійти висновку, що право членів сім'ї власника будинку або квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок, квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, оскільки вказані особи більше не перебувають в статусі членів сім'ї власника квартири, а, отже, в разі потреби, мають набути право користування нерухомим майном на загальних підставах.
Такого самого висновку дійшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14, що має бути враховано під час розгляду цієї справи у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України.
Таким чином, враховуючи, що відповідач з моменту укладення договору дарування попереднім власником втратив право користування спірною квартирою, суд вважає позов у цій частині обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується. розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за адресою спірної квартири не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою.
За ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, що свідчить про необґрунтованість позовної вимоги про зобов'язання третю особу скасувати реєстрацію місця проживання відповідача, оскільки зазначене питання не складає предмету спору.
Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 156 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи - Приморського районного відділу Державної міграційної служби у місті Одесі про втрату права користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Встановити порядок виконання рішення, згідно із яким це рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ

23.10.2015