Справа №303/5262/15-ц
ряд.стат.звіту №47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2015 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Монич В.О.

при секретарі Глеба Е.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди одного з батьків.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди одного з батьків.

В основі заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі який згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року було розірвано. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона має намір з донькою виїхати на відпочинок та для чергового медичного огляду за кордон. Відповідач дитиною не цікавиться, у її вихованні участь не бере, аліменти не сплачує. За відсутності згоди батька дитини вона змушена звернутися до суду про надання дозволу для виїзду за кордон. Просить надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої без згоди її батька.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Враховуючи заяви сторін з яких слідує, що позивач позов підтримує, відповідач позов визнає, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між сторонами укладено шлюб 18 червня 2011 року, який згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року було розірвано (а.с.3-4). Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 року року народження, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є відповідні норми Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності своїх прав у поданні доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, визначені у ст.10 ЦПК України дотримання принципу диспозитивності, викладений у ст.11 ЦПК України, зобов'язує суд розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України зобов'язана надати кожна сторона та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовуючи свої вимоги і заперечення інших осіб.

З огляду на викладене, та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме статтею 33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Поряд з цим конституційна норма встановлює певні правила, за якими діти можуть перетинати український кордон.

Особа, яка не досягла шістнадцяти років, у відповідності до ч.2 ст.313 ЦК України, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батька або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути доставлено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому приоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Суд вважає, що при вирішенні питання надання дозволу на виїзд малолітньої за кордон, необхідно керуватися правилами для визначання місця проживання малолітньої з одним із батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Судові витрати слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.150 ч.2,155, 161, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.О.Монич