АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 649/147/15-ц Головуючий у І інстанції Соловйов В.В.
Номер провадження: 22-ц/791/1922/15 Доповідач: Семиженко Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 28 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Базіль Л.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Яковенку В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

22 лютого 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду посилаючись на те, що 24 жовтня 2006 року на підставі кредитного договору між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2, останній отримав кредит встановленням кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 316 доларів США під 24 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, свої зобов'язання за кредитним договором він не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості станом на 31 грудня 2014 року у розмірі 1416,26 долари США, що еквівалентно 22334,37 гривні, яка складається з 364,65 долари США заборгованості за кредитом, 953,97 долари США заборгованості по сплаті процентів, 31,71 долари США штрафу в фіксованій частині та 65,93 долари США штрафу в процентній складовій.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі з підстав, що у ньому зазначені, зокрема у скарзі стверджується про те, що строк давності у даних правовідносинах не сплив, т.я. його потрібно обраховувати з наступного дня після закінчення дії договору, а договір продовжує діяти, оскільки жодна із сторін не заявила про намір його розірвати.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, представник банку вважала, що договір між сторонами продовжує діяти, а тому строк давності не сплив, останній раз відповідач знімав кошти з картки 30 грудня 2008 року, частково погашав заборгованість 13 березня 2009 року.

Відповідач вважав скаргу такою, що задоволенню не підлягає, згідний з рішенням суду першої інстанції, пояснив, що заборгованість за кредитом погашалася шляхом списання банком коштів із його зарплатної картки, яка втратила чинність після звільнення його з роботи приблизно у 2009 році, він вважав, що кредит погашений.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 24 жовтня 2006 року відповідач подав позивачу заяву про надання кредиту в сумі 316 доларів під 24 % річних, у якій погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, у заяві передбачено порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту клієнта або списання банком коштів з дебетної карти № НОМЕР_1. За розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року становить 1416,26 долари США, що еквівалентно 22334,37 гривні, останній раз відповідач скористався кредитними коштами 30 грудня 2008 року, заборгованість частково востаннє погашалася 13 березня 2009 року, з позовом до суду позивач звернувся 22 лютого 2015 року, у письмових запереченнях на позов відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Між сторонами виникли вказані у позові договірні кредитні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, Умовами та правилами надання банківських послуг.

За змістом заяви та п. 6.5 Умов відповідач прийняв на себе обов'язок погашати заборгованість по кредиту та процентам, сплачувати комісію, п. 8.6 Умов передбачено сплату вказаного у позові штрафу за порушення зобов'язань, п. 9.12 визначено строк дії договору протягом 12 місяців з моменту підписання, проте якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону протягом цього строку про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Ст. 1046 ЦК України передбачає передачу позикодавцем у власність позичальника грошових коштів, а на останнього покладається обов'язок повернути їх.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання, сплата неустойки.

Відповідачем 02 квітня 2015 року, до ухвалення рішення у справі, подано заяву про застосування строку позовної давності.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Умовами договору між сторонами повернення кредиту визначено щомісячними платежами, отже позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обраховуватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як видно з виписки по руху коштів за карткою відповідача ним неодноразово знімалися та поверталися кредитні кошти, з врахуванням обов'язку щомісячного внеску в розмірі 7 % від суми заборгованості кожну отриману кредитну суму відповідач повинен був повернути не пізніше, як у 15-й місяць після її зняття з карткового рахунку, останній раз відповідач знімав 70 гривень 30 грудня 2008 року, повинен був її повернути не пізніше березня 2010 року, проте не здійснив цього, з вказаного моменту належить обраховувати строк позовної давності по останній сумі, який закінчився у березні 2013 року, позивач звернувся з позовом у лютому 2015 року, після спливу строку позовної давності навіть по останньому платежу, перебіг строку позовної давності по раніше використаним відповідачем сумам відповідно наступив та закінчився ще раніше.

За таких обстави, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог не було, разом з тим посилання суду першої інстанції на п. 7) ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, є помилковим, оскільки вказана норма права стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у справі ухвалено правильно, доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують, проте в мотивувальній частині рішення міститься зайве посилання про те, що позовна давність у даних правовідносинах застосовується незалежно від наявності заяви про це сторони у спорі, таке посилання підлягає виключенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін, виключити з його мотивувальної частини посилання про те, що позовна давність у даних правовідносинах застосовується незалежно від наявності заяви про це сторони у спорі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, на неї протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _