Справа № 344/8834/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2106/2015
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що причинами розпаду сімї є те, що відповідач грубо та зневажливо ставиться до неї, безпричинно влаштовує сварки та конфлікти, постійно ображає її, неодноразово застосовував фізичну силу, не піклується про добробут сімї, матеріальної допомоги не надає, так як ніде не працює і бажання працювати в нього немає. Вважає, що перебування в шлюбі з відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Просила, розірвати шлюб між нею та ОСОБА_4, при реєстрації розірвання шлюбу змінити прізвище «Ботюк» на дошлюбне «Швець», а неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з нею.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 23 серпня 2007 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1408.

Неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживання з матірю ОСОБА_3.

При реєстрації розірвання шлюбу прізвище Відповідача «Ботюк» змінено на дошлюбне «Швець».

Витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покладено на позивача ОСОБА_3.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно є незаконним та необґрунтованим, а саме неповно зясовано судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що їхній шлюб з ОСОБА_3 будується на взаємній любові та повазі один до одного. По відношенню до позивача він не дозволяв собі будь-якого зневажливого ставлення. Вказав, що певні труднощі присутні у їхній сімї, так як він є інвалідом загального захворювання, тому забезпечити матеріально сімю, як цього вимагає дружина, він не має здоровя. Вважає, що їхню сімю можна і потрібно зберегти. В них є неповнолітня дочка ОСОБА_6, і на його думку розірвання шлюбу негативно впливатиме на її подальше життя.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував розяснення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також не вжив заходів щодо примирення подружжя відповідно до ч. 1 ст. 11 Сімейного кодексу України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представника апелянта та позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії 1-НМ № 039605 від 23 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб 23 серпня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1408.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серія 1-НМ № 107022 від 12 серпня 2008 року).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1. ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24, ч. 1ст. 100, ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, встановивши, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе та це буде суперечити інтересам та волі обох сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і шлюб існує формально.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 10 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

Апеляційним судом відкладався розгляд справи на один місяць з метою забезпечення реалізації права подружжям на примирення, однак сторони не примирилися.

Позивач наполягала на розірванні шлюбу і у судовому засіданні пояснила, що відповідач не має намірів з нею примиритися, а лише висловлює щодо неї зневагу, ображаючи її. Подружжя проживає окремо, шлюбні відносини між ними припинені і вона не бажає їх відновлювати.

Згідно ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України, а позивач не погоджується на збереження шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів та пояснень сторін в ході апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв'язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті й майнові права сторін, а тому висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не був наданий строк сторонам для примирення не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість зміни або скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7

ОСОБА_8