Справа №451/1124/15-ц
Провадження НОМЕР_3/451/453/15
РІШЕННЯ

іменем України

17 вересня 2015 року

м. Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Крет А. І.

при секретарі судового засідання Загайській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радехові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася через свого представника ОСОБА_2 до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що із свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що позивач отримала у порядку спадкування житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Також представник позивача вказує, що крім цього, із Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05 травня 2000 року складу вбачається, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 увійшли: земельна ділянка НОМЕР_2, яка складається із земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1500 га; земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства - 0,0981 га, загальною площею 0,2481 га; земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,0599 га. Проте, приватний нотаріус Радехівського районного нотаріального округу не може видати позивачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю неправильно зазначена адреса місцезнаходження земельних ділянок. Зокрема, земельні ділянки фактично знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а в державному акті помилково зазначено АДРЕСА_1, що не відповідає дійсності. Оскільки із свідоцтва про право на спадщину вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на вказаній земельній ділянці знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відзначає також, що інші спадкоємці, які би належним чином прийняли спадщину відсутні.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2481 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку 0,0599 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05 травня 2000 року серії НОМЕР_1.

Позивач до суду не з'явилася, хоча була повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, на задоволенні позову настоює.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що відносно задоволення позову не заперечує.

За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Радехові Львівської області помер ОСОБА_3, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть.

Судом також встановлено, що позивачу ОСОБА_1 було видано приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко Оленою Василівною свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1162 від 09 червня 2011 року у спадковій справі № 73/10. Спадщина, на яке видане дане свідоцтво складається з цегляного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пустовою Г. П., секретарем виконкому Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 15 жовтня 1987 року, зареєстрованого у реєстрі за № 40 та зареєстрованого державним комунальним підприємством «Червоноградське МБТІ» 23 червня 2001 року за номером запису 418 в книзі 3, реєстраційний номер майна 32882200.

Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_3 належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,3080 га. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05 травня 2000 року. Даний акт було видано спадкодавцю на підставі рішень Лопатинської селищної ради народних депутатів ІІІ сесії ХХІІІ скликання від 07 квітня 1994 року та ХV сесії ХХІ скликання від 16 жовтня 1998 року.

В матеріалах даної справи відсутні належні та допустимі докази визнання такого правовстановлюючого документа на землю незаконним та його скасування в судовому порядку. За таких обставин суд вважає такий документ чинним.

Із матеріалів справи вбачається, що у позивача в отриманні правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину за заповітом є складнощі, оскільки нотаріус в усній формі відмовляється видати такий документ позивачу як спадкоємцю по причині не відповідності адрес місцезнаходження земельних ділянок та житлового будинку, що на них розташований.

Відповідно до абз. абз. 1,2 п.24 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У п. 3.1. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У п. 3.3 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. При вирішенні питання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб органів, що уповноважені здійснювати державну реєстрацію об'єкта нерухомості, судам слід мати на увазі наступне. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У п. 3.5. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Отже, системний аналіз вищезазначених роз'яснень дає суду підстави для правового висновку, що у спадкових справах, а саме у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та у спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця належними відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цегляний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Це дає підстави суду для висновку, що інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 за заповітом чи за законом відсутні.

В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент смерті мав постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, на думку суду, саме Лопатинська селищна рада Радехівського району Львівської області є належним відповідачем у даній справі. А відтак суд не вбачає підстав для залучення іншої особи у даній справі в якості співвідповідача.

Відповідно до ч.1. ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1,2 ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, на думку суду, позивач була єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті. А тому набула усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до позивача як до спадкоємця перейшли усі майнові права спадкодавця - право власності на згаданий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також право власності на земельну ділянку.

Під час задоволення позову суд враховує цільове призначення земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,2481 га, яке у згаданому державному акті на право приватної власності на землю зазначено як обслуговування житлового будинку і будівель.

Відповідно до ч. 5. ст. 17 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, що був чинним на момент набуття позивачем права власності на землю, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Судом встановлено, що адреса розташування земельних ділянок спадкодавця, що зазначена у Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05 травня 2000 року наступна: АДРЕСА_1.

Суд приходить до висновку, що присадибна земельна ділянка, яка була виділена спадкодавцю знаходиться за однією і тією ж адресою, що й інше нерухоме майно спадкодавця - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, на які позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки позивачу присадибна ділянка була видана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, тобто для обслуговування того будинку, який вже є у громадянина у власності, або для будівництва ще не збудованого будинку. Оскільки місце розташування житлового будинку та присадибної ділянки, на якій такий будинок розташований, на думку суду, повинно співпадати.

Таким чином суд приходить до висновку, що належні на праві приватної власності спадкодавцю земельні ділянки, що зазначені у відповідному державному акті на право приватної власності на землю (для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2481 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0599 га) на час ухвалення рішення суду розташовані за наступною адресою: адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином суд приходить до переконання, що заявлений у даній справі позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 17, 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, ст. ст. 1216-1220, 1225, 1233, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 174, 209, 212-215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2481 га та на земельну ділянку 0,0599 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 05 травня 2000 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області, шляхом подання через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийКрет А. І.