У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,
суддів: Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М, Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 06 червня 2007 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 833/33-27/33/7-089, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 43 398,41 доларів США зі сплатою 12,85 % річних, а з 17 липня 2009 року - 15,64 % річних із щомісячним погашенням основної заборгованості по 242,29 доларів США та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 05 січня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

06 червня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір № 833/34-27/33/7-128, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку майно - квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором станом на 24 липня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 531 015 грн 89 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 308 577 грн 76 коп.; заборгованість за відсотками - 150 845 грн 12 коп.; пеня - 3 812 грн 37 коп.; штраф - 67 780 грн 64 коп.

На погашення вказаної заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області

від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суди керувалися Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2007 року між Акцiонерно-комерцiйним банком соцiального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 833/33-27/33/7-089, відповідно до п. 1.1 якого остання отримала кредит у розмірі 42 400 доларів США зі сплатою 12,85 % річних, терміном до 05 січня 2022 року з щомісячним погашенням основної заборгованості по 242,29 доларів США (а. с. 6−9).

Згідно з заявою про видачу готівки № 35 06 червня 2007 року ОСОБА_6 отримала 42 400 доларів США, що еквівалентно 214 120 грн (а. с. 13).

Таким чином, встановлюючи у судових рішеннях, що відповідачка за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 833/33-27/33/7-089 отримала кредит у розмірі 43 398,41 доларів США зі сплатою 12,85 % річних, а з 17 липня 2009 року - на рівні 15,64 % з щомісячним погашенням основної заборгованості по 242,29 доларів США та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 05 січня 2022 року, суди на порушення вимог ст. 212 ЦПК України не дослідили надану банком копію кредитного договору і не встановили розмір отриманого кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 червня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір № 833/34-27/33/7-128, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку майно - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10−11).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 24 липня 2013 року за ОСОБА_6 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 57 955,12 доларів США, що еквівалентно 463 235 грн 25 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 38 606 доларів США, що еквівалентно 308 577 грн 76 коп.; заборгованість за відсотками - 18 972,15 доларів США, що еквівалентно 150 845 грн 12 коп.; пеня - 476,96 доларів США, що еквівалентно 3 812 грн 37 коп. (а. с. 4).

Також у позовній заяві банк зазначав, що загальна сума штрафу за порушення пунктів 3.3.5, 3.3.8 складає 67 780 грн 64 коп.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 16 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.

Відповідно до ст. 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України, шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

Тобто зазначена заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки має тимчасовий характер і не є підставою для відмови у позові.

Матеріали цивільної справи містять докази того, що відповідачка отримала кредит в іноземній валюті на придбання житла, загальна площа такого нерухомого житла не перевищує 140 кв. м, і зазначене житлове приміщення передане банку в іпотеку. Банком надано докази неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором.

Разом з тим судами не досліджено надані сторонами докази, у тому числі і про розмір заборгованості за кредитним договором, не встановлено, чи має відповідачка інше нерухоме житлове майно у власності та чи не є вона суб'єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови у позові. Рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15.

Судами не дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичні обставини, не досліджено докази, надані сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, тому судові належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік