АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової Т.І. Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу кошти у розмірі 30 000 євро, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути до 01 грудня 2014 року, про що написав розписку. Посилаючись на те, що у встановлений договором строк позичальник суму позики не повернув, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 30 000 Євро, що станом на 11 грудня 2014 року становить 582 633,60 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 30 000 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 грудня 2014 року становить 582 633,60 грн

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що грошові кошти ним не отримувались, а розписка написана під моральним та фізичним примусом. Судом не вірно визначено суму боргу за договором позики, оскільки днем платежу є 1 грудня 2014 року, а відтак - сума боргу повинна бути визначена за курсом іноземної валюти на день платежу. Судом порушено порядок виклику відповідача до суду.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 та відповідач підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем було отримано у позивачки у борг грошові кошти, що підтверджується відповідною розпискою.

Так, згідно розписки від 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якої останній отримав у борг 30 000 Євро строком до 01 грудня 2014 року.

Взяті на себе зобов'язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, яким позивач надав відповідачу позику в сумі 30 000 Євро зі строком повернення до 01 грудня 2014 року. У зв'язку з неповерненням відповідачем боргу, стягнув з останнього заборгованість з урахуванням курсу Євро станом на 11 грудня 2014 року у сумі 582 633,60 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отримання грошових коштів за договором позики підтверджено розпискою відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача.

Разом з цим, у договорі позики сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, у наданій позикодавцю розписці відповідач підтвердив своє зобов'язання повернути отримані грошові кошти у іноземній валюті.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

У той же час, при розрахунку боргу суд застосував курс іноземної валюти Євро станом на 11 грудня 2014 року та стягнув на його користь 582 633,60 грн.

Однак погодитись з таким розрахунком не можна, оскільки відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р., у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Виходячи з наведених роз'яснень, суд першої інстанції повинен був перевести іноземну валюту в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а саме на 3 березня 2015 року, що становить 1 Євро = 27,866154 грн.

Отже борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 30 000 Євро за курсом НБУ на 03 березня 2015 року становить 835 984, 62 грн.

За таких обставин колегія судів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши суму боргу з 582 633,60 грндо 835 984, 62 грн по курсу НБУ на день ухвалення рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти за розпискою від 31 жовтня 2014 року відповідачем не отримувались, а розписка написана останнім під моральним та фізичним примусовим є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимим доказами. Достовірність розписки від 31 жовтня 2014 року відповідачем не оскаржено. Будь-яких заяв до правоохоронних органів про застосування відносно відповідача фізичного чи морального примусу останнім не подавалось.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про місце, час слухання справи є необґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідачу за реєстрованим місцем проживання завчасно були направлені судові повістки, які були повернені об'єктом поштового зв'язку у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Про судове засідання, призначене на 3 березня 2015 року відповідач повідомлений через оголошення в пресі.

Доводи апеляційної скарги про необхідність перевірки судом походження та належність позивачу грошових коштів, що були передані в позику не мають значення для вирішення цієї справи та не впливають на законність рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду, в частині задоволення вимог про стягнення суми борги підлягає зміні та збільшенню стягнутої судом суми боргу до 835 984, 62 грн

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегіясуддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року в частині визначення суми боргу за договором позики від 31 жовтня 2014 року змінити.

Збільшити розмір суми боргу з 582 633,60 грн до 835 984,62 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22ц/796/10268/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Бартащук Л.П.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ст.ст.218,317 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну та резолютивну частину рішення, повний текст якого буде виготовлено 2 листопада 2015 року.

Колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року в частині визначення суми боргу за договором позики від 31 жовтня 2014 року змінити.

Збільшити розмір суми боргу з 582 633,60 грн до 835 984,62 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді