Номер провадження: 22-ц/785/2316/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Сидоренко І.П.,

суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 січня 2015року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Одеська залізниця", третя особа профспілкова організація залізничників та транспортних будівельників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

03 серпня 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Одеська залізниця", третя особа профспілкова організація залізничників та транспортних будівельників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що він з 06 квітня 2005р. працював заступником начальника депо (з кадрів) - начальником відділу кадрів, а 08 липня 2014року він був звільнений за п.6 ст.36 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки на його думку фактично було скорочення штату, позивач просив суд визнати незаконним наказ № ЛВЧДК-3-05/981ОС про його звільнення, поновити його (ОСОБА_2.) на посаді заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, стягнути з ДП "Одеська залізниця" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2014р. по день поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 5000грн.(а.с.1-3, 22).

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки звільнення ОСОБА_2 відбулось з дотриманням норм чинного трудового законодавства України (а.с.28-31).

Рішення суду від 05 січня 2015року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.177,178-181).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, при цьому апелянт посилається на те, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим (а.с.185-186).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, та пояснив, що на його думку, єдиною причиною його незаконного звільнення є той факт, що фактично було скорочення штату, на що судом першої інстанції не було належним чином звернуто увагу і не надано відповідну оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухав сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено із додержанням встановленого КЗпП України порядку.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 06 квітня 2005року працював на посаді заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів пасажирського вагонного депо Одеса-Головна (а.с.4-5).

Наказом Укрзалізниці від 12 листопада 2012р. за №403-Ц "Про затвердження змін до рекомендованих типових штатів структурних підрозділів залізниць" керівництво ДП "Одеська залізниця" було зобов'язано переглянути штатні розписи та привести їх у відповідність рекомендованим типовим штатам з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с.37).

Наказом начальника ДП "Одеська залізниця" від 14 грудня 2012р. за № 609/Н "Про внесення змін до штатних розписів структурних підрозділів пасажирського господарства залізниці" зобов'язано начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна внести зміни до штатних розписів підпорядкованих підрозділів, а саме увести одну штатну одиницю начальника відділу кадрів, вивільнити та вилучити одну штатну одиницю заступника начальника депо (з кадрів) - начальника відділу кадрів (а.с.34-35).

Відповідно до переліку № 28 змін до штатного розпису пасажирського вагонного депо Одеса-Головна на 2013рік, затвердженого 01 жовтня 2012р. у кількості 2716 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 5803861грн. введено з 01 березня 2013р. штатну одиницю начальника відділу кадрів у цех № 17 з посадовим окладом 3535грн. та виведено з штатного розпису з 01 березня 2013р. посада заступника начальника депо (з кадрів) - начальник відділу кадрів (а.с.38).

Згідно переліку № 29 змін до штатного розпису пасажирського вагонного депо Одеса-Головна на 2013рік, затвердженого 01 жовтня 2012р. у кількості 2716 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 5803355грн. введено з 01 березня 2013року штатну одиницю заступника начальника депо (з кадрових питань та побуту) у цех № 17 з посадовим окладом 4041грн.(а.с.39).

Відповідно до наказу начальника депо від 22 листопада 2013р. за №ЛВЧД-3-04/1370 "Про зміни в організації виробництва та праці у пасажирському вагонному депо Одеса-Головна Одеської залізниці" перелік посад та професій у штатному розписі пасажирського вагонного депо Одеса-Головна було змінено відповідно до рекомендованого переліку професій на залізничному транспорті, затверджених наказом Укрзалізниці від 04.09.2013р. за № Ц-286, а саме посаду "заступник начальника депо (з кадрових питань та побуту)" перейменовано на посаду "заступник начальника депо" - а.с.49-50,51.

З переліку за № 4 змін до штатного розпису пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, введеного в дію 01 січня 2014р. зі змінами та доповненнями вбачається, що з 01.03.2014р. виведено посаду "заступник начальника депо (з кадрових питань та побуту)" (відділ кадрів) та введено до штатного розпису посаду "заступник начальника депо" з посадовим окладом 4678грн. (а.с.40-42).

Судом встановлено, що починаючи з 22 грудня 2012р. по 31 грудня 2013р. ОСОБА_2 був відсутній на роботі (знаходився у відпустці за власний рахунок, у черговій відпустці, на лікарняному), що підтверджується довідкою про відпрацьовані години заступника начальника депо ОСОБА_2 і було визнано самим позивачем ОСОБА_2 (а.с.136-137).

Листом пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ДП "Одеська залізниця" від 30.12.2013р. за №ЛВЧД-3-14/3461 ОСОБА_2 було повідомлено про зміну істотних умов праці, а саме про те, що посада, яку він займає, вилучена зі штатного розкладу з 01.03.2013р. та запропоновано залишитись на посадах: начальника відділу кадрів з посадовим окладом 3897грн. та заступника начальника депо (з кадрових питань та побуту) з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу 4456грн.(а.с.53).

Позивач ОСОБА_2 приступив до роботи 31 грудня 2013р. та отримав зазначений лист-повідомлення, про що розписався власноруч та зазначив, що не дає згоду на переведення на запропоновані посади (а.с.53).

Згодом з 02 січня 2014р. по 02 липня 2014р. ОСОБА_2 знову був відсутній на роботі (знаходився у відпустці за власний рахунок, у черговій відпустці, на лікарняному).

03 липня 2014р. ОСОБА_2 приступив до роботи.

Листом-повідомленням пасажирського вагонного Депо Одеса-Головна ДП "Одеська залізниця" від 03 липня 2014р. за №ЛВЧД-3-14/1865 ОСОБА_2 повторно повідомлявся про зміну істотних умов праці, а саме зміна найменування посади: "заступник начальника депо (з кадрових питань та побуту)" на "заступника начальника депо" та йому пропонувалось дві посади: начальника відділу кадрів з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу в розмірі 4092грн. та заступника начальника депо з посадовим окладом згідно штатного розкладу в розмірі 4678грн.

Зазначений лист ОСОБА_2 отримав 03 липня 2014р., про що розписався власноруч (а.с.52). Позивач письмово відмовився від запропонованих йому посад (а.с.52,53).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту першого попередження ОСОБА_2 про зміну істотних умов праці з пропозицією залишитись на запропонованих посадах, тобто з 31 грудня 2013року до дати звільнення 08 липня 2014року пройшло більш ніж два місяця.

Наказом начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна від 08 липня 2014р. за № ЛВЧДК-3-05/981-ОС ОСОБА_2 було звільнено з посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України з причини відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (а.с.43).

З наказом про звільнення від 08 липня 2014р. ОСОБА_2 був ознайомлений саме 08 липня 2014р., трудову книжку отримав також 08 липня 2014р., про що свідчить його особистий підпис в книзі обліку руху трудових книжок та особовій картці П-2 (а.с.43,44-45, 46-48).

За змістом ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Змінами в організації виробництва і праці є, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту викладеного вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2012р. № 6-59цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наявність змін в організації виробництва і праці ДП "Одеська залізниця" була доведена як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки звільнення позивача було проведено із додержанням встановленого КЗпП України порядку, при цьому, ОСОБА_2, у відповідності до вимог 58, 60 ЦПК України, не було надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження факту незаконності його звільнення.

Доводи ОСОБА_2, що на підприємстві фактично не відбувалась зміна істотних умов праці, а було скорочення штату не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

З роз'яснень Пленуму ВСУ у п.31 постанови за № 9 від 06.11.1992року, вбачається, що зміна найменування посад згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України є зміною істотних умов праці.

Судом встановлено, що відповідно до наказу начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна від 22.11.2013року № ЛВЧД-3-04/1370 "Про зміни в організації виробництва та праці у пасажирському вагонному депо Одеса-Головна Одеської залізниці" змінено найменування посади: "заступник начальника депо (з кадрових питань та побуту) на "заступника начальника депо". У зв'язку з цим змінено і розмір оплати праці та інших умов праці, в залежності від обраної посади.

Відмова позивача від переведення на іншу посаду зі зміною істотних умов праці є окремою самостійною підставою для звільнення, яка не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому гарантії ч.3 ст.184 КЗпП України на випадки звільнення з підстав п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України не розповсюджуються.

Суд першої інстанції встановивши, що позивач попереджений про наступне переведення і умови праці на запропонованій посаді, від переведення відмовився, дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивача, проведеного з додержанням відповідної процедури, і відсутність підстав для застосування гарантій, передбачених ст.184 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 січня 2015року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: