Справа №484/1578/15-ц 20.10.2015 20.10.2015 20.10.2015
Провадження №22-ц/784/2334/15 Головуючий в першій інстанції Паньков Д.А.
Категорія 23 Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Темнікової В.І.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участю позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Філатова І.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» ( далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИЛА:

27 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди.

Позивач зазначав, що 28 грудня 2009 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди земельної частки ( паю) у розмірі 4.78 умовних кадастрових гектарів, вартістю 40 392 грн.33 коп.

Починаючи з 2013 року відповідачем в порушення умов договору нараховано орендну плату не у повному обсязі, а саме за 2013 рік сплачено 1647 грн.13 коп., в 2014 році - 428 грн.59 коп. Вказані суми вона фактично не отримувала.

Посилаючись на викладені обставини, просила розірвати, укладений 28 грудня 2009 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди земельної частки ( паю).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі сертифікату про право на земельну частку ( пай) серія МК №0035345 від 08 липня 1996 року належить право на земельну частку (пай) у розмірі 4.78 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості).

Довіреністю від 14 травня 2004 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоня В.А., ОСОБА_3 уповноважила ряд осіб на здійснення повноважень щодо користування та розпорядження належної їй земельною часткою( паєм), в тому числі, вчиняти всі дозволені законодавством правочини по розпорядженню, користуванню земельною ділянкою ( продавати, міняти, здавати в оренду, заставляти і т.д.) визначити у кожному випадку суттєві умови договору, подавати від її імені заяви, розписуватися за неї, отримувати гроші, майно по укладеним договорам ( а.с.34). Довіреність є безстроковою, оскільки строк довіреності не встановлено. Її дію не скасовано до цього часу.

Згідно з договором оренди, укладеним 28 грудня 2009 року між ОСОБА_3( за довіреністю від 14 травня 2004 року інтереси якої представляв ОСОБА_5) та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», орендодавець передав у володіння і користування орендареві належну їй на праві власності земельну частку ( пай) у розмірі 4.78 умовних кадастрових гектарів, вартістю 40 392 грн. 33 коп. строком на 50 років, а орендар зобов'язався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Про реєстрацію цього договору 02 березня 2010 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) до Камянобалківської сільської ради зроблено запис за №106.

Відповідно до п.2.2 за користування вказаною в договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцеві щороку орендну плату у грошовій формі ( в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної частки(паю), яка передається орендодавцем у користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 1211 грн.77 коп.

Орендна плата, враховуючи невиплачену підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Орендар за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати ( а.с.26).

Обов'язок по своєчасній сплаті орендної плати встановлено за орендарем ( розділ 3 договору).

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 як на підставу розірвання договору посилалася на те, що відповідач не виплачував їй орендну плату за 2010- 2014 роки.

Проте, зазначені обставини спростовуються зібраними по справі доказами.

Як вбачається із матеріалів справи, орендар протягом 2010-2012 років виконував умови договору, своєчасно та в установленому розмірі виплачував орендну плату, яку отримувала як позивач, так і її представник за довіреністю, що підтверджується наданими відповідачем копіями відомостей на видачу сільгосппродукції та виплату коштів. Окрім цього, позивач у судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечував той факт, що орендну плату вона отримувала за її бажанням або в натуральній формі, або у грошовому вираженні.

Згідно довідки (а.с.35) відповідачем за 2013 та 2014 роки позивачеві нараховано по 2857 грн.26 коп. за кожен рік. В той же час, у 2013 році отримано особою за дорученням 1218 грн. 43 коп., а у 2014 році ці кошти ніким не отримано.

Більш того, у суді апеляційної інстанції позивач вказала, що вона не бажає отримувати орендну плату, оскільки має на меті розірвати даний договір.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч.2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір,умови і строки внесення орендної плати на землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Умови, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відтак, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт систематичної несплати орендарем орендної плати згідно укладеного договорору оренди, оскільки як позивач, так і її представник отримували таку плату з 2010 по 2012 роки та частково за 2013 рік. Більш того, з урахуванням вимог ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі вимагати у орендаря сплати належної йому орендної плати у випадку порушення строків її виплати, проте ОСОБА_3 умисно не звертається за отриманням належних коштів частково за 2013 рік та 2014 рік, так як не має наміру продовжувати договірні відносини. Сплата орендної плати з порушенням строку, встановленого договору, не може бути визначено як істотне порушення, а, відтак, не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі. На пропозицію представника відповідача отримати кошти позивач не звертає уваги.

З урахуванням вказаних норм, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення слід залишити без змін.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачеві не виплачувалася орендна плата є необгрунтованими, оскільки спростовується зібраними по справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: