Провадження № 22ц/790/6768/15 Головуючий 1-ї інстанції - Бугера О.В.
Справа № 644/6649/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Пилипчук Н.П., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 137 про повернення строкових банківських вкладів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач звернувся з позовом до суду про повернення відповідачем строкових банківських вкладів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ним в 2014 році було укладено в м. Харкові два депозитних договори на 50000 гривень кожний. Строк дії договорів сплив, але відповідачем не було повернуто строкові банківські вклади. Вважав, що відповідно до вимог ст.6 зазначених договорів відповідач зобов'язаний був повернути йому вклади. Зі свого боку він умови договорів виконав, провів внесення депозитних сум на рахунки, подав заяви по повернення вкладів. Йому відповідачем було роз'яснено, що він має право отримати банківські вклади в відділенні №137 банку АТ «Банк «Фінанси та кредит», але на момент звернення до суду йому вклади так і не повернуто. Вважав, що в порушення вимог ст.525 ЦК України банк не повертає йому вклади. Зазначені дії відповідача є також підставою для стягнення відсотків та 3% річних за період прострочки. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суми по двох вкладах в розмірі 100000 грн., відсотки за двома договорами банківського строкового вкладу в розмірі 4590 грн., за весь час прострочки депозитів, що закінчились, стягнути на його користь 3% річних в розмірі 1367 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 суму за договором банківського строкового вкладу №300131/111882/7-14 від 25 вересня 2014 року в розмірі 50000 грн., суму за договором банківського строкового вкладу №30013/119631/7-14 від 15 жовтня 2014 року в розмірі 50000 грн., а всього 100000 грн.

Стягнуто з АТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором банківського строкового вкладу №300131/111882/7-14 від 25 вересня 2014 року, відсотки за договором банківського строкового вкладу №30013/119631/7-14 від 15 жовтня 2014 року в розмірі 4590 грн.

Стягнуто з АТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 1367 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Вислухав доповідь судді, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вчасно, належним чином не виконав умови договору, тому з урахуванням положень чинного законодавства банк повинен повернути позивачу отриманий вклад, відсотки за договором строкового банківського вкладу та 3 відсотки річних.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 25 вересня 2014 року позивач уклав з банком договір заяву №300131/111882/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Наші гроші» на 7 місяців в національній валюті до 25 квітня 2015 року в сумі 50000 грн. з виплатою 25,10% річних.

Сума в розмірі 50000 грн. була внесена позивачем на рахунок банку 25 вересня 2014 року, що підтверджується квитанцією № 1 (а.с.6).

15 жовтня 2014 року позивач уклав з банком договір заяву №300131/119631/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Наші гроші» на 7 місяців в національній валюті до 15 травня 2015 року в сумі 50000 грн. з виплатою 25,10% річних.

Сума в розмірі 50000 грн. була внесена позивачем на рахунок банку 15 жовтня 2014 року, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.8).

Позивач подавались заяви до відділення №137 АТ «Банк «Фінанси та Кредит», Слобожанського регіонального департаменту про повернення банківського вкладу 20 квітня 2015 року, 23 квітня 2015 року, 24 квітня 2015 року, 25 квітня 2015 року та 03 червня 2015 року (а.с.9-14/).

Пунктами 6, 7 депозитних договорів передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов. Строк розміщення вкладу, визначений п. 1 договору-заяви, не може бути продовжений сторонами.

Проте, на момент подачі даного позову до суду відповідачем не виконано умови депозитних договорів та не повернуто кошти ОСОБА_1, а також не сплачено передбачені договором проценти.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по поверненню вкладу у строки, встановлені у договорах-заявах, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Оскільки банком було допущено прострочення грошового зобов'язання, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув проценти за договорами банківського вкладу та застосував положення ст. 625 ЦК України, стягнувши з банка 3 % річних.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для нарахування недоотриманих відсотків за депозитом та 3% річних, у повній мірі повторюють заперечення на позовну заяву та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Що ж стосується доводів апелянта щодо віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, під час якої задоволення вимог вкладників та інших кредиторів та примусове стягнення коштів та майна банку не здійснюється на підставі п.п.1,2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судова колегія не приймає до уваги виходячи з такого.

Як вбачається з наданих відповідачем доповнень до апеляційної скарги, тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено з 17 вересня 2015 року. Також з матеріалів справи вбачається, що з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 25 червня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в банку. При цьому оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції також до запровадження тимчасової адміністрації, а саме 13 серпня 2015 року. Крім того, позивачем надавались до банку заяви про повернення вкладу, внаслідок чого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язаний був нарахувати суму вкладу та нараховані відсотки після закінчення строку дії договорів.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -