Провадження № 22-ц/773/1565/15 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю представника позивача - Терещук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Форум», ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно в користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0557/08/22-ZZv від 07.08.2008 року в сумі 72 397, 93 доларів США, що еквівалентно 937 568 гривень 01 копійка, яка складається з: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 8 196, 86 доларів США; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів - 60 289 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 1 192, 72 доларів США; поточної заборгованості за нарахованими процентами - 950, 25 доларів США; пені за простроченим кредитом та процентами - 1 769, 10 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в сумі 3654 гривні, по 1827 гривень з кожного.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 0557/08/22-ZZv від 07 серпня 2008 року (далі - Кредитний договір) відповідач ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 150000 доларів США з річною процентною ставкою 13,5 %. Відповідно до кредитного договору, обов'язок позичальника щомісячно повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, можливі-неустойку, штраф, пеню. ОСОБА_4, порушуючи умови кредитного договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, що стверджується розрахунком заборгованості по кредиту, з якого вбачається, що станом на 08 жовтня 2014 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ «Банк Форум» в сумі 72397 доларів США, що еквівалентно 937568 гривень 01 копійка, яка складається з: простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 8196,86 дол. США; поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів - 60289 дол. США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 1192,72 дол. США; поточної заборгованості за нарахованими процентами - 950,25 дол. США.; пені за простроченим кредитом та процентами - 1769,10 дол. США(а.с.14).

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 серпня 2008 року було укладено договір поруки №78 між АКБ «Форум» та ОСОБА_5, відповідно до якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником в разі невиконання умов кредитного договору.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до п.1.1, п. 1.3 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 150 000, 00 доларів США. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 процентів річних.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з березня 2009 року в сумі не менше 1283, 00 долари США на відкритий йому рахунок для погашення кредиту та процентів.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до п. 3.2.2. Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальник зобов'язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно суми заборгованості за кредитним договором, а тому обґрунтовано задоволив первісний позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою звернення з даним позовом до суду стало припинення банківської діяльності ПАТ «Банк Форум» не заслуговують на увагу, оскільки встановивши невиконання зобов'язання за кредитним договором щодо повернення основного кредиту та сплати відсотків, в позивача виникло обґрунтоване право на дострокове повернення кредитних коштів.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_3 просив розірвати кредитний договір в зв'язку із тим, що банк звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, не пред'явив позовну вимогу щодо розірвання вказаного кредитного договору. Вказував, що оскільки після стягнення з нього усієї суми заборгованості договір не буде розірвано, між ним та банком продовжуватимуться договірні зобов'язання, що в подальшому матиме для нього негативні наслідки. Крім того вказував, що на час укладення кредитного договору сторони не могли передбачити зростання курсу долара, що є підставою для розірвання цього договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про зміну істотних умов договору внаслідок збільшення курсу іноземної валюти та відсутність повної інформації щодо вартості кредиту для споживача під час укладення споживчого кредитного договору спростовуються наступним.

Відповідно до п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, згідно п. 7.2 Кредитного договору умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що були наявні одночасно чотири умови передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання договору у разі істотної зміни обставин.

Отже висновки суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для розірвання кредитного договору є правильними.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та відмови в задоволенні зустрічного позову про розірвання кредитного договору.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді