Провадження № 2/760/5175/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районни суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Демидовської А.І.,

при секретарі Малютіні А.Д., Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Після уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_1) на свою користь суму боргу у розмірі 121 114, 18 гривень, з яких: 103 869, 07 грн. - основний борг, 15 546, 21 - проценти за користування позикою, 1 698, 90 грн. - 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.08.2015 року, відповідач визнав позов частково, а саме у суму 5 000 доларів США.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 03 лютого 2015 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2, для побутових потреб 5 000 доларів США. Угоду було укладено у простій письмовій формі договору позики, а саме шляхом написання відповідачем розписки.

В розписці відповідач зобов'язався повернути кошти до 05 березня 2015 року, однак свого зобов'язання не виконав і вчасно борг не повернув.

Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України)

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України)

Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді боргової розписки, яка датована 03 лютого 2015 року, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені боргової розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки, крім того, відповідач, підписуючи договір підтвердив, що діє без будь-якого тиску та примусу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення позивача, при оформленні боргової розписки, якою підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів, сторонами визначено строки дії договору та виконання зобов'язання в частині повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики.

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за договором позики, з урахуванням того, що відповідач частково погасив позику в сумі 200 доларів США, яка оформлена борговою розпискою від 03.02.2015 року, в розмірі 4 800 доларів США, що станом на 21.09.2015 року у відповідності до курсу НБУ становить 1 долар США - 21,639691, тобто 103 869, 07 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 1 698, 90 грн.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору на підставі договору позики, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача процентів від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ, оскільки укладеним договором позики такі умови не передбачені.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму борг за договором позики, який оформлено борговою розпискою від 03 лютого 2015 року, в розмірі 4 800 доларів США, що станом на 21 вересня 2015 року у відповідності до курсу НБУ становить 103 869, 07 грн. та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 1 698, 90 грн., а всього на загальну суму 105 567, 97 грн., в іншій позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 055 грн. 68 коп., пропорційно до розміру заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60,88, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 105 567, 97 грн., з яких: 103 869, 07 грн. та 1 698, 90 грн. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 055 грн. 68 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.І. Демидовська