У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю сторін та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину,

в с т а н о в и л а :

15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину.

Рішенням Рівненського районного суду від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на те, що місцевий суд не врахував того, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України він має право на зменшення стягуваних з нього рішенням Рівненського міського суду від 16 серпня 2013 року аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки рішенням Рівненського міського суду від 20 серпня 2014 з нього щомісячно, починаючи з 30 травня 2014 року і довічно, стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходів ще й на утримання його матері ОСОБА_4, яка є пенсіонеркою та особою похилого віку.

Тому з часу ухвалення рішення Рівненського міського суду від 20 серпня 2014 його матеріальний стан погіршився.

Покликаючись на ці обставини, позивач оскаржуване рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що з 30 жовтня 2011 року і до набрання рішенням Рівненського міського суду від 17 жовтня 2013 року законної сили сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 29).

Рішенням Рівненського міського суду від 16 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3-4).

20 серпня 2014 року рішенням Рівненського міського суду з ОСОБА_1 на користь його матері ОСОБА_4, яка є пенсіонеркою та особою похилого віку, починаючи з 30 травня 2014 року і довічно, стягнуто щомісячні аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходів (а. с. 6).

Обґрунтовуючи свій позов у даній справі, позивач покликався на ст. 192 СК України та доводив, що внаслідок ухвалення рішення Рівненського міського суду від 20 серпня 2014 його матеріальний стан погіршився.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у 2014 році становив 1032 грн.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року визначений у розмірі 1032 грн., а з 1 грудня 2015 року буде складати 1167 грн.

Судом установлено, що середньомісячний дохід позивача становить близько 1700 грн., що означає, що розмір щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_7 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, буде складати приблизно 567 грн., або трохи більше половини встановленого законом прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років (а. с. 18).

Відповідачка у справі в даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Зі справи видно, що відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину, місцевий суд обґрунтовано виходив з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також з того, що позивач зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина та разом із відповідачкою повинен забезпечити йому рівень життя, необхідний та достатній для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; розмір аліментів не може бути меншим, аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; а також урахував інші обставини справи, які мають істотне значення для вирішення спору сторін.

Щодо зроблених висновків суд першої інстанції в ухваленому рішенні навів відповідні мотиви та обґрунтування, з якими погоджується й апеляційна інстанція, оскільки такі висновки місцевого суду ґрунтуються на вимогах закону та здобутих у справі доказах.

Доводи поданої апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що місцевий суд, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Через це підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: