Справа № 504/1809/13-ц
26.10.2015смт. Комінтернівське
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
секретаря Мельникової В.М.,
за участі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: Садове товариство «Дельта» Садовий масив «Тилигул-Кошари», вул. Перша Лиманна, територія Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, шляхом знесення обєкту самочинного будівництва за кошти відповідача, стягнення судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, Садівничого товариства «Дельта», Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, третя особа Сичавська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про визнання недійсною довідки для приватизації спірної земельної ділянки, визнання недійсним рішення правління Садівничого товариства «Дельта», визнання недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 28 липня 2008 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права користування спірною земельною ділянкою, -
У травні 2013 року ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_3 ОСОБА_4, звернувся до суду із позовом, яким просив суд зобовязати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Сичавської сільської ради, СТ «Дельта», СМ «Тилигул- Кошари», вул. 1-а Лиманна, шляхом знесення самочинного будівництва за власні кошти.
В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги свого довірителя підтримав повністю.
У вересні 2013 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 ОСОБА_4, СТ «Дельта», Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, відділу держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, третя особа Сичавська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, яким просив суд визнати недійсною довідку СТ «Дельта», видану на імя ОСОБА_1 для приватизації земельної ділянки, визнати недійсним рішення від 06.09.2001 року СТ «Дельта» СМ «Тилигул- Кошари», визнати недійсним розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 28.07.2008 року № 1424/А-2008 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою.
В судове засідання ОСОБА_3 та його представник не зявились, були сповіщені належним чином про дату, час та місце його проведення, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 та його представник були обізнані про існування справи в суді, в раніше проведені судові засідання зявлялись через раз, надавали купу клопотань, які судом розглянуті в повному обсязі, суд надавав достатньо часу для подання додаткових доказів, чим не скористався позивач за зустрічним позовом, тому суд вважає, що сторона ОСОБА_3 навмисно не зявляється в судове засідання, і намагається не дати суду можливості винести остаточне рішення по справі, тому суд не вважав необхідним залишати позов ОСОБА_3 без розгляду у звязку із повторною неявкою позивача, а вирішив розглянути його позовні вимоги в повному обсязі.
Суд, зважаючи на відсутність заперечень з боку представника ОСОБА_1 щодо заочного розгляду справи, на підставі положення ст. 168 ЦПК України, в порядку ст. ст. 224, 225 ЦПК України, протокольно, ухвалив розгляд справи в заочному порядку без участі ОСОБА_3
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд встановив наступні правовідносини:
ОСОБА_5 ОСОБА_4 є членом СТ «Дельта» з 03.11.2007 року (т.1 а.с. 10).
24.11.2007 року на імя ОСОБА_5 ОСОБА_4 видано довідку № 440 СТ «Дельта», за змістом якої земельна ділянка № 3454и, площею 0, 063 га по вул. 1- а Лиманна в СТ «Дельта» СМ «Тилигул Кошари» знаходиться в її користуванні. Раніше земельна ділянка перебувала у користуванні члена СТ «Дельта» ОСОБА_6 (т.1 а.с. 131-132), і за протоколом засідання правління СТ «Дельта» № 51 від 14.11.2007 року передана ОСОБА_5 ОСОБА_4 (т.1 а.с 148).
28.07.2008 року Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області видано розпорядження № 1424/А-2008, яким вищевказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_5 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 140).
23.06.2009 року на імя ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. 1- а Лиманна в СТ «Дельта» СМ «Тилигул Кошари», територія Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ділянка № 3454и. (т.1 а.с.8)
На вказаній земельній ділянці відповідач ОСОБА_3 збудував садовий будинок (т.1 а.с 22-25), що також не заперечувалось самим відповідачем.
ОСОБА_3, стверджуючи про недійсність довідки СТ «Дельта» щодо членства ОСОБА_3 ОСОБА_4 в СТ «Дельта» та належності їй спірної земельної ділянки, вказує на те, що підпис голови СТ «Дельта» ОСОБА_7 є підробленим, земельна ділянка ніколи не оброблялась ОСОБА_8
Стверджуючи про недійсність рішення та протоколу правління СТ «Дельта», ОСОБА_3 вказує, що в ці документи внесені недійсні відомості.
З тих же самих підстав ОСОБА_3 просить визнати недійсним розпорядження органу місцевого самоврядування про надання земельної діянки у власність ОСОБА_5 та державний акт на право власності не землю.
Крім того, ОСОБА_3 вважає, що має право користування спірною земельною ділянкою, і це право має бути визнано судом.
Так, на обгрунтування своїх вимог ОСОБА_3 вказує, що за згодою колишнього голови СТ «Дельта» ОСОБА_9 за пропозицією покійного брата у 2000 році на місці котловану, оскільки вільних ділянок в СТ «Дельта» не було, навіз чернозем та став обробляти земельну ділянку щодо якої виник спір.
Натомість рішенням правління СТ «Дельта» № 11 від 06.09.2001 року членську книжку на спірну земельну ділянку видано на імя ОСОБА_10
Далі земельна ділянка, як на думку ОСОБА_3, формально, переходила від ОСОБА_10 до ОСОБА_11, від ОСОБА_11 до ОСОБА_6, і від останнього до ОСОБА_3 ОСОБА_4
Крім того, ОСОБА_3 вказує, що спірна земельна ділянка не входить до меж фактичного користування СТ «Дельта», і тому довідка про перебування спірної земельної ділянки в межах СТ «Дельта» містить недостовірні дані, проте жодного належного доказу, який би підтверджував цей довод ОСОБА_3 суду не надав.
Так, доводи того, що спірна земельна ділянка перебуває за межами території фактичного користування СТ «Дельта» спростовуються матеріалами справи, а саме викопіюванням з генерального плану СТ «Дельта» СМ «Тилигул Кошари» Сичавської сільради Комінтернівського району Одеської області (т.1 а.с 134), каталогом координат зовнішніх меж спірної земельної ділянки в сукупності з актом встановлення меж в натурі (т.1 а.с. 141-142), схемою геоданих польових вимірів спірної земельної ділянки (т.1 а.с. 143), ситуаційною схемою СТ «Дельта» (т.1 а.с. 144),
Щодо доводів підроблення підпису голови правління СТ «Дельта» на оскаржуваній довідці, то ОСОБА_3 не надав суду належного доказу цього факту, більш того в матеріалах справи міститься довідка (т.1.а.с 131) з підписом голови СТ «Дельта» ОСОБА_7
Суд виконав положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, що вбачається зі змісту стенограм судових засідань, проте жодних клопотань від сторін щодо призначення почеркознавчої експертизи не надходило.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка діючий голова СТ «Дельта» ОСОБА_12 пояснив суду, що останній не був, і не є членом СТ «Дельта», і підтвердив, що будь- якого документального підтвердження факту виділення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки не має.
Ці факти не спростовані ОСОБА_3
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який в минулому був головою СТ «Дельта» пояснив, що в дійсності первинно земельна ділянка була відведена ОСОБА_10, оскільки саме він був працівником припортового заводу і міг бути членом СТ «Дельта». Фактично земельну ділянку обробляв ОСОБА_3, однак не був працівником заводу, і не міг бути членом СТ «Дельта».
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що виправлення у протокол засідання правління СТ «Дельта» про виділення і закріплення земельної ділянки за ОСОБА_10 вносив саме він, тому що за законом ОСОБА_3 не міг отримати цю земельну ділянку.
Також даний свідок пояснив, що ОСОБА_3 на цій земельній ділянці побудував будинок, а подальше оформлення приватизації спірної земельної ділянки здійснювалось за керівництва ОСОБА_7
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав суду, що йому виділили одну земельну ділянку в СТ «Дельта» як працівнику припортового заводу, яка є саме спірною.
Далі він вирішив передати земельну ділянку ОСОБА_11, яка є родичкою «Гайворонських», оскільки ділянки були поруч, і родичі бажали щоб усі ділянки були поруч, а обставин подальшої передачі спірної земельної ділянки йому невідомі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 не зміг пояснити чи був ОСОБА_3 членом СТ «Дельта», і пояснив про існування будинку на спірній земельній ділянці, який збудував ОСОБА_3
Ті ж самі свідчення надав суду свідок ОСОБА_14
Вирішуючи питання позову ОСОБА_3 суд виходить з того, що відсутні передбачені законом докази первинного відведення ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, а факт оброблення ним земельної ділянки, в даному випадку, не створює наслідків для нього і не має юридичного значення.
Доводи наявності порушень при виділенні спірної земельної ділянки ОСОБА_10 та подальшої передачі ОСОБА_11, та у подальшому ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.
Доводи про виправлення в протокол засідання правління і твердження представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 про недопустимість цього доказу (протоколу) є неприйнятними, оскільки ці доводи спростовані свідченнями голови правління СТ «Дельта» ОСОБА_9, і істотними не є, тому у суду не має сумніву в достовірності викладених у протоколі відомостей.
Що стосується доводів представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про порушення судом процедури залучення доказів суд звертає увагу на наявність помилки представника позивача, оскільки кожна сторона наділена обовязком надати суду той чи інший доказ на обгрунтування своїх вимог і заперечень відповідно, а витребувати той чи інший доказ в цивільному процесі суд має право лише за заявою сторін.
Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про порушення судом, як за твердженням автора, «стадійності» процесу (залучення судом доказів на стадії судового розгляду), знаходяться за межами розуміння автором вимог процесуального законодавства, і тому суд звертає увагу на необхідність уважного слідкування за ходом судового засідання всіма учасниками процесу, а також на той факт, що судом виконані вимоги ст. 173 ЦПК України лише в останньому судовому засіданні.
Отже підстав для задоволення позову ОСОБА_3 не має.
Що стосується позову ОСОБА_3 ОСОБА_4 суд виходить з наступного:
Відповідно до положень ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом.
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суд враховує, що ОСОБА_3 так і не надав суду відповідних документів, які б підтверджували правомірність користування ним спірною земельною ділянкою, зокрема рішення правління СТ «Дельта», чи відповідного органу місцевого самоврядування про відведення спірної земельної ділянки відповідачу у власність чи у користування, в тому числі на умовах оренди, в звязку із чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 самовільно зайняв спірну земельну ділянку.
Відповідно до ст. 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувача без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюються за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.
У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, докази, які зібрані по справі, норми наведеного матеріального закону, суд вважає, що позов ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
В силу ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 114,70 грн., оскільки ці витрати документально підтверджені.
Разом із тим, зайвими є вимоги про стягнення судового збору в розмірі 0,30 грн., оскільки в цій сумі перевищений встановлений законом розмір судового збору за подання до суду позову немайнового характеру.
Отже в цій частині позову ОСОБА_3 ОСОБА_4 слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 125, 126, 212 Земельного Кодексу України ст. ст. 10, 11, 15, ч. 9. ст. 74, 88, 208, 212, 215, 218, 223, 224-227, 233, 293 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114,70 грн.
В решті позову в частині судового збору - відмовити.
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в десятиденний строк з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області.
Суддя В.К. Барвенко