Справа № 214/685/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, третя особа ОСОБА_5, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на цей час розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у 10 класі КСШ № 70, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з 01 вересня 2012 року навчається в ДВНЗ «Криворізький національний університет» на денному відділенні на бюджетній основі. Термін навчання з 01.09.2012 р. по 30.06.2016 р. Відповідач є матірю дітей та зобов`язана надавати їм матеріальну допомогу, але від виконання свого обовязку ухиляється, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання: неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 903,00 грн. з подальшою індексацією, але не меньше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини; повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 903,00 грн. з подальшою індексацією до закінчення навчання, а також стягнути з відповідача аліменти за минулий час 2012-2014 роки в розмірі 60498,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, пояснив що діти проживають разом із ним, перебувають на повному його утриманні, відповідач обіцяла надавати допомогу, але не робить цього.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що останні три роки позивач шляхом перемовин з відповідачем намагався домовитися про добровільну виплату аліментів на синів, оскільки вона ухилялася від свого обовязку щодо матеріального забезпечення дітей, просить в судовому порядку захистити інтереси позивача і дітей.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що вона надає дітям посильну допомогу - у 2012 році придбала для молодшого сина ноутбук, 07.09.2013 року подарувала старшому сину ? частину квартири. Зараз вона не працює, є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 949,00 грн., інших джерел існування не має, тому згодна сплачувати аліменти у розмірі 1/10 частини доходів на утримання молодшого сина і не згодна сплачувати аліменти на утримання старшого сина через те, що він отримує стипендію і забезпечений краще ніж вона. Заборгованість по аліментах за минулий період не визнає, зазначила, що купувала синам подарунки в межах своїх можливостей.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності 940 грн. і інших доходів не має, багато коштів витрачає на ліки бо дуже хворіє.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, уточнені позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу за його відсутності про що надав до суду відповідну заяву.

Дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.11.2011 року було розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 4). Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Згідно довідки № 7 від 22.01.2015 року ОСОБА_7 навчається в 10 класі КСШ № 70 Саксаганського району (а.с 8).

ОСОБА_5 навчається за державним замовленням і являється студентом 4 курсу денної форми навчання у ВДНЗ «Криворізький національний університет». Термін навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року, що підтверджується довідкою № 01/22-630 від 17.09.2015 року (а.с. 82). Поясненнями позивача, з яким проживає ОСОБА_5 суд встановив, що останній отримує державну стипендію в розмірі 900 грн. щомісячно.

Діти зареєстровані та проживають разом із позивачем (а.с. 7).

Відповідач не працює, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 42), є інвалідом 3 групи (а.с. 34, 43), згідно довідки УПФУ в Саксаганському районі № 964 від 24.02.2014 року отримує пенсію по інвалідності в розмірі 949,00 грн. (а.с. 33). Крім того, з 2001 року перебуває на обліку в КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер». Крім того, відповідно до письмової інформації ПАТ ОСОБА_8 від 07.07.2014 р., ОСОБА_3 за кредитним договором від 22.01.2010 р., вона має прострочену заборгованість 8804, 79 грн., та по відсоткам 570 грн. (а.с.32)

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивач звернувся до суду 27.01.2015 року суд вважає за необхідне стягнути аліменти починаючи з цієї дати. Також, судом враховано, що у відповідача інших осіб на утриманні не має.

Суд не може погодитись з відповідачем щодо неможливості сплачувати аліменти на неповнолітнього сина у більшому ніж 10% доходів, розмірі оскільки утримувати неповнолітню дитину є обовязком батьків, та визначений позивачем розмір 10% не відповідає визначеному законом мінімальному розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд вважає, що слід стягувати із ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.01.2015 року на користь батька дитини ОСОБА_1

Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, то у відповідності до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання.

У відповідності до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи норму ст. 199 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про те, що сплата аліментів на повнолітню дитину є обовязком батьків не безумовно, а за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином доказуванню у даній справі підлягає наявність саме цієї умови, що є обовязком позивача у справі.

Проте, позивачем не доведено суду те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 903,00 грн. на утримання повнолітнього сина, який отримує стипендію у розмірі, що майже відповідає розміру доходів відповідача і даний факт підтверджує позивач, що звільняє відповідача від доказування в цій частині на підставі ст. 61 ЦПК України.

Суд, у сукупності з іншими доказами по справі, критично ставиться до тверджень позивача в частині можливості сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітнього сина, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, які б свідчили про можливість відповідача утримувати повнолітнього сина до закінчення навчання або досягнення ним 23 річного віку.

Таким чином, зважаючи на викладене, беручи до уваги той факт, що даним рішенням на відповідача уже покладено обовязок по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Позовні вимоги в частині стягнення аліментів із ОСОБА_3 на утримання дітей за минулий час 2012-2014 роки в розмірі 60498,00 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Проте, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що він вживав заходів у період з 2012 року по 2014 рік щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 180-183, 191, 199-200 СК України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 212- 218, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, третя особа ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь держави.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Щеняєва