У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житла, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, посилаючись на те, що вказана квартира є предметом іпотеки, на неї звернуто стягнення та ПАТ «Універсал банк» є її власником.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного м. Києва від 11 грудня 2014 року, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Виселено без надання іншого житла ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 у м. Києві.

Позбавлено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 права користування квартирою АДРЕСА_1

Усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Універсал Банк» власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_1, м. Київ, шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 16 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, а 08 квітня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 -кредитний договір № ВL3131.

На забезпечення виконання боржниками взятих на себе зобов'язань за вказаними договорами 16 серпня 2007 року та 08 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 були укладені договір іпотеки та договір іпотеки наступної черги відповідно, за умовами яких вона передала в іпотеку позивачу нерухоме майно - спірну квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 вересня 2010 року стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитними договорами у розмірі 4 784 216 грн 05 коп.

На підставі вказаного рішення 30 жовтня 2010 року судом видано виконавчий лист. Під час виконання судового рішення та в порядку виконавчого провадження спірну квартиру було передано на реалізацію з прилюдних торгів, і позивач придбав її у власність.

03 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. видано позивачу ПАТ «Універсал Банк» свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Києві.

05 березня 2013 року позивач зареєстрував право власності на вказану квартиру.

Відповідач ОСОБА_6 без відповідної на те згоди позивача та всупереч п. 2.4.4 іпотечного договору зареєструвалася у спірній квартирі та зареєструвала своїх двох малолітніх дітей.

У грудні 2012 року, квітні та травні 2013 року позивачем на адресу відповідачів направлялися вимоги про добровільне виселення з квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та виходив з того, що право власності іпотекодавця - відповідача ОСОБА_6, припинилося у зв'язку зі зверненням стягнення на квартиру шляхом її реалізації на прилюдних торгах, результати яких є чинними, у встановленому законом порядку не оспорені, недійсними не визнані, права користування на спірну квартиру у членів сім'ї ОСОБА_6 також є такими, що припинилися, набувши право власності на квартиру, позивач набув усіх прав та обов'язків власника, власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном, та дійшов висновку про те, що порушені права позивача як власника спірної квартири підлягають захисту в обраний позивачем спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежать від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а відтак - припинення прав власноcті особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування нею. Таким чином, права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди повно та об'єктивно встановили фактичні обставини справи щодо того, що право власності відповідача ОСОБА_6 та право користування членів її сім'ї, яке є похідним від прав самого власника, на спірну квартиру припинилися у зв'язку зі зверненням стягнення на квартиру на виконання рішення суду про стягнення заборгованості шляхом її реалізації на прилюдних торгах; спірна квартира придбана позивачем на підставі договору, який ніким не оспорений, та належить йому на праві власності, правильно визначили спірні правовідносини та керувалися ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, обґрунтовано виходили з того, що право власності позивача не може бути обмежене, а його порушені права як власника спірної квартири підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи, що у справі, що переглядається, позов про виселення пред'явлено власником спірної квартири, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, не підлягає врахуванню, оскільки стосується виселення осіб із жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» за позовом іпотекодержателя.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник