АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з водопостачання та водовідведення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з на його користь з ОСОБА_2 суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення, що утворилась з січня 2005 року по грудень 2009 року на приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 19020,17 гривень на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Державним комунальним виробничим управлінням водопроводно - каналізаційного господарства м. Дніпропетровська правонаступником якого є КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, що підтверджується статутом підприємства, та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Угоду у вигляді Абонентської картки НОМЕР_1 від 25 березня 2004 року на об'єкт водопостачання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У відповідності до умов Угоди, позивач зобов'язався надавати послуги водопостачання та водовідведення відповідачу, а останній в свою чергу, у відповідності з п. 1 Угоди зобов'язався оплачувати надані послуги щомісячно до 10 числа місяці наступного за розрахунковим. В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року по грудень 2009 року утворилась заборгованість, яка складає 19020,17 гривень.

06 серпня 2014 року за заявою КП «Дніпроводоканал» Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги за період з січня 2005 року по жовтень 2011 року в сумі 35810,54 гривень та судові витрати.

06 листопада 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_2 судовий наказ від 06 серпня 2014 року про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 35810,54 гривень було скасовано.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Державним комунальним виробничим управлінням водопроводно - каналізаційного господарства м. Дніпропетровська , правонаступником якого є КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, що підтверджується статутом підприємства, та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Угоду у вигляді Абонентської картки НОМЕР_1 від 25 березня 2004 року на об'єкт водопостачання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

У відповідності до умов Угоди, позивач зобов'язався надавати послуги водопостачання та водовідведення відповідачу, а останній в свою чергу, у відповідності з п. 1 Угоди зобов'язався оплачувати надані послуги щомісячно до 10 числа місяці наступного за розрахунковим.

В результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року по грудень 2009 року утворилась заборгованість, яка складає 19020,17 гривень (а.с. 12 - 13).

06 серпня 2014 року за заявою КП «Дніпроводоканал» Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги за період з січня 2005 року по жовтень 2011 року в сумі 35810,54 гривень та судові витрати (а.с. 98 - 100).

06 листопада 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_2 судовий наказ від 06 серпня 2014 року про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 35810,54 гривень було скасовано (а.с. 101).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того , що у відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд першої інстанції правильно встановив у відповідності до вимог ст. 214 ЦПК України, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», а також іншими нормативно - правовими актами.

Так , відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено в договорі або в законі.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, в тому числі й на комунальні послуги - (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і відведення та раціонально використовувати питну воду.

Оскільки в суді першої інстанції було встановлено що , в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з січня 2005 року по грудень 2009 року утворилась заборгованість, яка складає 19020,17 гривень , проти чого представник відповідача не заперечувала вона підлягала б стягненню.

Однак, оскільки період нарахування обумовленої суми боргу зазначений з січня 2005 року по грудень 2009 року, представник відповідачки просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову , що обґрунтовано застосовано судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності та не доведено суду поважність причини його пропуску, суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні його вимог .

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуального та невірне застосування матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та не спростовують їх, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Так , посилання в апеляційній скарзі на те , що строк позовної давності позивачем було пропущено в зв»язку з тим , що підприємство довгий час періодично знаходилось у стані банкрутства і не мало коштів для оплати судового збору при зверненні до суду , визнати обґрунтованими не можна з огляду на період часу, за який утворювалась спірна заборгованість.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк