Апеляційний суд Житомирської області
Справа №292/160/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кулик П. О.
Категорія 54 Доповідач Жигановська О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Жигановської О.С.

суддів Зарицької Г.В., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради Житомирської області, третя особа - директор Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради Житомирської області ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в обгрунтування якого зазначила, що із серпня 2007 року працювала соціальним робітником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради Житомирської області (далі - Центр). Наказом директора Центру №25 від 14.05.2015 року їй оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання посадових інструкцій, ігнорування вказівок керівництва; а наказом № 26 від 18.05.2015 року - звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за невиконання без поважних причин трудових обов'язків, неналежне виконання посадових інструкцій та у зв'язку із відсутністю на робочому місці 12.05.2015 року та 13.05.2015 року без поважних причин, тобто прогул. Вважає ці накази незаконними, оскільки вони винесені із порушенням чинного законодавства, а звільнення - незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, зокрема за одне і теж порушення її двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Зазначає, що покладені на неї обов'язки виконувала належним чином, дисциплінарних стягнень раніше не мала, а 12 та 13 травня 2015 року була на роботі та надавала соціальні послуги підопічним. Внаслідок психологічного тиску зі сторони директора центру ОСОБА_3, а саме його звернення до правоохоронних органів про її притягнення до кримінальної відповідальності за безпідставно отриману заробітну плату, зазнала моральних страждань, що призвело до погіршення стану її здоров'я. Виходячи із наведеного, просила визнати накази №№ 25, 26 від 14 та 18 травня 2015 року незаконними та скасувати їх, поновити на роботі на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради Житомирської області, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, зобов'язати директора Центру ОСОБА_3 покрити шкоду, заподіяну центру у зв'язку із оплатою їй часу вимушеного прогулу, та стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ № 25 від 14 травня 2015 року про оголошення догани, а в решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Питання судових витрат вирішено додатковим рішенням від 10 серпня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог повністю. Вважає, що дане рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права та без дослідження матеріалів справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У пункті 24 Постанови судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийнято на посаду соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Червоноармійської районної ради Житомирської області з серпня 2007 року, яке керується Положенням про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) району та є юридичною особою (а.с.10-12) та колективним договором. З посадовою Інструкцією соціального робітника позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис (а.с.44-47).

Наказом № 25 від 14 травня 2015 року ОСОБА_2 оголошено догану за систематичне порушення трудової дисципліни, невиконання посадових інструкцій, ігнорування вказівок керівництва (а.с.42).

Наказом № 26 від 18 травня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку із невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, неналежним виконанням посадових інструкцій соціального робітника, відсутності ОСОБА_2 на робочому місці 12 та 13 травня 2015 року без поважних причин - прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), на підставі доповідних під час перевірки керівництвом Центру 13.05.2015 року (а.с.7).

Відповідно до законодавства України про працю прогул є дисциплінарним проступком, за вчинення якого передбачено один з таких заходів стягнення: догана або звільнення (ст.147 КЗпП України).

Згідно з ч.ч.1,4 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 відмовилася надавати письмові пояснення з приводу прогулів 12 та 13 травня 2015 року, що підтверджується актом від 14 травня 2015 року (а.с.28). 18 травня 2015 року профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору із позивачкою на підставі вчинення нею прогулів, що встановлено за наслідками перевірки керівництва, та наявністю ще одного основного постійного місця роботи ОСОБА_2 (а.с.29).

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи позивачка не заперечувала ту обставину, що вона працює молодшою медичною сестрою в Житомирському обласному онкологічному диспансері на постійній основі.

Як пояснив представник відповідача, при прийнятті на роботу в Центр ОСОБА_2 приховала ту обставину, що має інше постійне місце роботи - Житомирський обласний онкодиспансер, надала новий бланк трудової книжки та направлення з районного центру зайнятості. Вказані обставини позивачкою не спростовані.

Як вбачається із табеля обліку робочого часу ОСОБА_2 заступила на зміну в онкодиспансері 12.05.2015 року о 15 год. 30 хв. та працювала до 08 год. 30 хв. 13.05.2015 року (а.с.39). Відстань від м.Житомира до смт.Червоноармійськ становить 46 км., час у дорозі - близько однієї години, що є загальновідомою та доступною інформацією.

Відповідно до додатку №1 до колективного договору на 2014-2016 роки режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, встановлені у Центрі є наступними: у працівників, у яких 8-ми годинний робочий час початок роботи о 8.00 год; перерва для відпочинку з 13.00 до 14.00 год; кінець роботи 17.15 год. Вихідні дні - субота, неділя (а.с.108). Позивачці був встановлений 8-ми годинний робочий день, що нею не заперечується та підтверджується змістом табеля обліку робочого часу (а.с.35-36).

Таким чином, є доведеною та обставина, що ОСОБА_2 фізично не могла одночасно виконувати свої посадові обов'язки в онкодиспансері, який розташований в м.Житомирі, та в Центрі соцобслуговування в смт.Червоноармійськ. Крім того, позивачка підтвердила, що 12 травня 2015 року вона була відсутня на роботі в Центрі, а 13 травня 2015 року прибула на роботу близько 13 год.30 хв., що є фактичним визнанням вчинення нею прогулу.

Посилання позивачки на те, що відвідування підопічних замість 12 травня було нею проведено напередодні у вихідний день та із залученням членів її родини, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до п.6.1 розділу VI Державного стандарту догляду вдома, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 13.11.2013 року №760, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2013 року за №1990/24522, соціальна послуга догляду вдома надається за місцем проживання отримувача соціальної послуги (вдома) протягом робочого дня. Отже, ОСОБА_2 не могла на власний розсуд встановлювати час виконання нею своїх посадових обов'язків, як і долучати до цієї роботи сторонніх осіб.

Доводи позивачки щодо накладення на неї подвійного дисциплінарного стягнення за один і той же проступок, є необґрунтованими. Так, наказ № 25 від 14 травня 2015 року, яким ОСОБА_2 було оголошено догану, носить загальний характер. В тексті цього наказу не міститься посилань про вчинення нею прогулу 12 та 13 травня 2015 року та на інші конкретні порушення трудової дисципліни, допущені позивачкою. Крім того, даний наказ визнаний незаконним і скасований судовим рішенням. Рішення в цій частині ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: