АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01.07. 2015 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, -

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві Вахрушевої Р.В..

У поданій скарзі заявник посилався на неправомірні дії державного виконавця, пов'язані із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження та просить скасувати постанову ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 21.04.2015, посилаючись на пропуск строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.07.2015 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві - відмовлено.

Справа № 754/7145/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10501/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, на неправильну оцінку доказів та невірне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції під час розгляду скарги не було досліджено докази, які додавалися до скарги та підтверджували викладені в ній факти. Зокрема, судом не прийнято до уваги те, що вперше виконавче провадження було відкрито 31.01.2014 стосовно того ж судового рішення з порушенням строку передбаченого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», так як з моменту набрання рішенням законної сили до відкриття виконавчого провадження вперше пройшов вже один рік і шість місяців, а тому державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження ще в січні 2014 року. Також скаржник звертає увагу на те, що суд повинен був всебічно дослідити докази по справі, а не взяти до уваги лише заперечення на скаргу, які були подані старшим державним виконавцем та постановити ухвалу у справі на підставі об'єктивності та справедливості.

Вважаючи постановлену ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою вимоги скарги задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.12.2013 Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 1 162 969,12 грн. (а.с. 30).

Постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 31.01.2014 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-1915/2012 виданого 02.12.2013 (а.с. 45).

Постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 28.10.2014 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 47)

19.11.2014 старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1915/2012 від 02.12.2013 за заявою ПАТ «Універсал Банк» про примусове виконання рішення від 11.11.2014 (а.с.49, 50).

Постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 09.02.2015 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 52)

На підставі заяви ПАТ «Універсал Банк» про примусове виконання рішення від 23.03.2015 старшим державним виконавцем 21.04.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1915/2012 від 02.12.2013(а.с. 54, 55).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності вимог скарги, оскільки доказів на підтвердження заявлених вимог заявником до суду надано не було.

Колегія суддів вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2014 була винесена старшим державним виконавцем із порушенням строків передбачених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», колегією суддів до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого листа до виконання становить один рік, та для виконання судових рішень відраховується з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами. Вимоги до виконавчого документа визначені ст. 18 вищевказаного Закону.

З виконавчого листа № 2-1915/2012 виданого Деснянським районним судом м. Києва 02.12.2013 вбачається, що рішення суду набрало законної сили 21.02.2013, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчується 22.02.2014, таким чином постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2014 винесена державним виконавцем з додержанням строків передбачених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист № 2-1915/2012 від 02.12.2013, як підстава для відкриття виконавчого провадження, відповідає вимогам передбаченим ст. 18 вказаного Закону.

Доводи апеляційної скарги про невірність визначення дати набрання рішенням законної сили не приймаються до уваги суду, оскільки до повноважень державного виконавця не належить визначення цієї дати, він має виходити із дати вказаної судом у виконавчому листі.

Згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Таким чином, враховуючи положення ст. 23 вищевказаного Закону постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.11.2014 та 21.04.2015 є такими, що винесені в строк передбачений для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом, та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволені скарги, оскільки державний виконавець діяв в межах закону та наданих йому повноважень.

Судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому посилання в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи та не відповідність висновків суду вимогам закону є безпідставним і підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01.07. 2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: