Справа № 755/2401/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, припинення права власності, визнання права власності в рахунок стягнення заборгованості за договорами позики,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 01.12.2003 року нею було передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 57 000 грн., еквівалент 10 000,00 доларів США. Факт отримання коштів підтверджується особистими розписками позичальника. Отримані кошти відповідач зобов'язалася повернути у встановлений строк. Однак, кошти не повернула. Їй (позивачу) відомо, що відповідач за позичені кошти придбала квартиру АДРЕСА_1, та ? частину квартири АДРЕСА_2, згідно договорів купівлі-продажу від 02.12.2003 року. Оскільки, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання у встановлені строки, вона (позивач) має право на повернення боргу шляхом передання їй у власність кватири, які відповідач придбала за належні їй (позивачу) кошти. У зв'язку з викладеними обставинами просила в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 01.12.2003 року визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, та ? частину квартири АДРЕСА_2, а право власності ОСОБА_2 припинити. В подальшому уточнила свої вимоги, та просила визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, та ? частини квартири АДРЕСА_2, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказані квартири; визнати недійсними свідоцтва про власність та припинити право власності ОСОБА_3 на автомобілі "Мерседес" і "Лексус"; в рахунок стягнення боргу за договором позики від 01.12.2003 року визнати за нею (позивачем) право власності на спірні квартири та автомобілі. Обґрунтуванням уточнених позовних вимог є те, що за кошти, які отримані 01.12.2003 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1, та ? частини квартири АДРЕСА_2. 07.01.2007 року ОСОБА_2 позичила у неї (позивача) кошти на придбання автомобіля в розмірі 230 000,00 грн., що еквівалентно 45 000,00 доларам США, які мала повернути до серпня 2007 року. Факт отримання грошей підтверджується розпискою від 07.01.2007 року. За ці кошти відповідач придбала автомобіль "Mercedes-Benz". 15.01.2008 року вона (позивач) позичила ОСОБА_2 кошти в розмірі 330 000,00 грн., еквівалент 70 000,00 доларів США, які мали бути повернуті до липня 2008 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою від 15.01.2008 року. За ці кошти ОСОБА_2 05.03.2008 року придбала автомобіль "Lexus". За домовленістю між ними, ОСОБА_2 мала здійснювати повернення позик шляхом повернення коштів або передачею у власність позикодавця відповідного майна, на придбання якого і були отримані суми позик, у строк, які встановлені у розписках. Однак, ОСОБА_2 свої зобов'язання порушила, кошти не повернула. Натомість ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_3 спірне майно.

В судовому засіданні представник позивача обставини викладені в позові та уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач ОСОБА_2 за позичені кошти у позивача придбавала майно, але кошти не повернула, і майно відчужила ОСОБА_3 для того щоб кошти не повертати. Зауважив, що зі слів позивача позичальник гроші не повертала, при наймі, позивач не пам'ятає щоб кошти вона отримала.

В судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що дійсно ОСОБА_2 позичала гроші у позивача, однак усі гроші повернуті в строки, що підтверджено розписками. Позивач не мала жодних претензій до ОСОБА_2Зазначив, що позивачу 90 років, можливо вона забула про те, що борги повернуті. Вважає позовні вимоги безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в суді та не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що 01.12.2003 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 кошти в розмірі 57 000,00 грн. (еквівалент 10 000,00 доларів США) на придбання житлової площі. Зобов'язалася повернути до травня 2004 року. Факт укладення договору позики підтверджено розпискою ОСОБА_2 від 01.12.2003 року.

07.01.2007 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 кошти в розмірі 230 000,00 грн. (еквівалент 45 000,00 доларів США) на придбання автомобіля. Зобов'язалася повернути до серпня 2007 року. Факт укладення договору позики підтверджено розпискою ОСОБА_2 від 07.01.2007 року.

15.01.2008 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 кошти в розмірі 330 000,00 грн. (еквівалент 70 000,00 доларів США) на придбання автомобіля. Зобов'язалася повернути до липня 2008 року. Факт укладення договору позики підтверджено розпискою ОСОБА_2 від 15.01.2008 року.

В суді представник ОСОБА_2 підтвердив отримання від ОСОБА_1 вказаних коштів у борг, та надав копії розписок, які ОСОБА_2 складала на підтвердження отримання коштів у борг. На даних копіях розписок, які судом були звірені з оригіналами, стоїть підпис ОСОБА_1 про отримання коштів у повному обсязі та у визначені строки.

Згідно розписки від 01.12.2003 року, за якою ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 57 000,00 грн. та мала повернути до травня 2004 року, стоїть підпис ОСОБА_1 про те, що 28.04.2004 року вказану суму вона отримала.

Згідно розписки від 07.01.2007 року, за якою ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 230 000,00 грн. та мала повернути до серпня 2007 року, стоїть підпис ОСОБА_1 про те, що 15.07.2007 року вказану суму вона отримала.

Згідно розписки від 15.01.2008 року, за якою ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 330 000,00 грн. та мала повернути до липня 2008 року, стоїть підпис ОСОБА_1 про те, що 19.06.2008 року вказану суму вона отримала, претензій не має.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо.

Таким чином в суді було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання виконала в повному обсязі, у строки встановлені розписками. Сторона позивача доказів на спростування тверджень сторони відповідача не надала.

Враховуючи викладене, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними правочинів, припинення права власності, визнання права власності в рахунок стягнення заборгованості за договорами позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: