Справа № 2/489/2490/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивачка вказує на те, що 10 жовтня 2006 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1. 31 січня 2008 року у зазначеній квартирі був зареєстрований її чоловік відповідач ОСОБА_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 5 грудня 2013 року.

Після розірвання шлюбу з грудня 2013 року відповідач у квартирі не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує, його майна в квартирі немає. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідача на підставі ст. 405 ЦК України, ст.. 72 ЖК України таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 липня 1997 року, мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування у шлюбі позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2006 року, нотаріально посвідченого за № 5963, придбала квартиру АДРЕСА_2, яку на праві приватної власності зареєструвала на своє імя, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12134928 від 12 жовтня 2006 року.

Згідно довідки ОСББ «Союз» № 40 від 31 липня 2015 року в квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 з 28 грудня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 - з 31 січня 2008 року, та їх донька ОСОБА_3 - з 28 грудня 2006 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України, який діяв на час придбання нерухомого майна, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 придбана позивачкою за час шлюбу з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу.

Зазначене нерухоме майно не було визнано судом особистою приватною власністю дружини, та позивака не посилалася в своєму позові на той факт, що квартира була придбана нею за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За такого суд приходить до висновку, що спірне майно сторонами було придбано під час перебування в шлюбі та сумісного проживання.

Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені умови, за якими член сім'ї власника втрачає право користування цим житлом.

Разом з тим, зазначена норма не регулює правовідносини, які виникають між співвласниками житла; не передбачає умов, за яких один зі співвласників втрачає право користування житлом. Тому правила статті 405 ЦК України не можуть бути підставою для задоволення позову ОСОБА_4.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська