УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості його частки та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 1991 року. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2013 року шлюб розірвано. Рішенням встановлено, що фактичні шлюбні відносини припинені з 2010 року.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати за ним право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1; на житловий будинок АДРЕСА_2, гараж АДРЕСА_3, автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1. В порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_7 автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та стягнути з неї грошову компенсацію у сумі 140 000,00 грн.

Також зазначав, що в період шлюбу з відповідачем ним були накопичені грошові кошти у сумі 250 000,00 доларів США, що відповідає 2 000 000,00 грн, які після припинення шлюбних відносин залишилися у ОСОБА_7 У зв'язку з чим, також, просив суд стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила в задоволенні первісного позову ОСОБА_6 відмовити та визнати за нею право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2, оскільки даний будинок є сумісно нажитим майном подружжя і підпадає під загальний поділ майна. Також просила визнати за нею право власності на автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та гараж АДРЕСА_3

За ОСОБА_6 просила визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

В подальшому ОСОБА_7 уточнила зустрічний позов та просила визнати за нею право особистої власності на житловий будинок та автомобіль ACURA MDX, загальною вартістю 630 000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 посилалася на те, що все зазначене майно було придбано в період шлюбу з відповідачем.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Виділено ОСОБА_6 в порядку поділу майна подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на вказане майно.

Визнано за ОСОБА_6 право особистої власності: на житловий будинок АДРЕСА_2, на гараж АДРЕСА_3 та автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено частково. Виділено ОСОБА_7 в порядку поділу майна подружжя автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та визнано за нею право власності на вказане майно.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири АДРЕСА_1 та автомобіля ACURA MDX, 2008 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_7

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_7 право власності на автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в сумі 105 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення, яким: визнати спільним майном подружжя житловий будинок АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1, автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2; виділити ОСОБА_7 в порядку поділу майна подружжя житловий будинок АДРЕСА_2 та автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково первісний позов та визнаючи за ОСОБА_6 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1, на житловий будинок АДРЕСА_2, на гараж АДРЕСА_3 та автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. № НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме та рухоме майно придбано ним після припинення шлюбних відносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться у неї в користуванні.

Скасовуючи рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2014 року в частині поділу квартири та автомобіля ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, суд апеляційної інстанції виходив з того, судом не дотримано принципу рівності часток майна подружжя.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, з 26 грудня 1991 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали у зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2013 року шлюб розірвано за позовом ОСОБА_7 Рішенням встановлено, що фактичні шлюбні відносини припинені з 2010 року.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ємельяновою І.Г. від 29 червня 1999 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7

За договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2003 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_6 купив житловий будинок АДРЕСА_2.

Гараж АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12

З відповіді департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2010 року.

Автомобіль ACURA MDX, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстровано в ВРЕР ДАІ № 2 ГУМВС України в Харківський області 30 липня 2009 року за ОСОБА_6

Автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з.НОМЕР_1 зареєстровано в ВРЕР ДАІ №2 ГУМВС України в Харківський області 01 червня 2011 року за ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 щодо поділу спільного майна подружжя не з'ясував обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, не перевірив належним чином доводів, викладених у позовах, не визначив обсяг спільного майна подружжя, яке просили поділити сторони, зокрема, визнаючи за позивачем ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, на гараж АДРЕСА_3 та автомобіль HONDA ACCORD, 2011 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, дійшов передчасного висновку про такий поділ, відступивши від рівності часток у майні, залишивши поза увагою положення ст. 114 СК України, за якими у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду.

Водночас, судом першої інстанції не взято до уваги, що законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Залишаючи в цій частині рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд, не врахував, що договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_6 купив житловий будинок АДРЕСА_2 укладено 18 жовтня 2003 року, тобто на час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а матеріали справи не містять судового рішення про визнання права власності на вказане будинковолодіння за останнім, з огляду на що суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_6 у вказаній частині.

Крім того, приймаючи до уваги доводи позивача ОСОБА_6, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2013 року про розірвання між сторонами шлюбу встановлено фактичне припинення між ними шлюбних відносин та припинення спільного господарства з 2010 року, суди не звернули уваги на те, що підтвердження таких обставин матеріали справи та зміст рішення суду про розірвання шлюбу не містять, режим окремого проживання, передбачений ст. 119 СК України, судами не встановлювався, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення такого режиму, передбачені ст. 120 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук