Справа № 461/6313/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5638/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Вибір комфорт" (ТзОВ ЛК „Вибір комфорт) про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним та стягнення коштів.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 13.01.2015 року між позивачем та ТзОВ ЛК «Вибір комфорт» був укладений договір фінансового лізингу № 00402 з Додатком №1, предметом якого є автомобіль ЗАЗ SENS 2012 року випуску вартістю 62000 гривень. На виконання вказаного договору він 13.01.2015 року сплатив на розрахунковий рахунок відповідача перший платіж, що становив 50 % вартості ціни предмету лізингу, 10 % від вартості машини за юридичні послуги та 3 % комісії за передачу предмета лізингу, а всього 35 650 гривень та комісію банку в сумі 200 гривень. Після сплати вказаної суми представник відповідача його запевнив, що машина буде йому доставлена в місячний строк. Станом на сьогоднішній день відповідач не виконав свої зобов'язання згідно договору та не передав йому автомобіль марки ЗАЗ SENS 2012 року. Максимальний термін для передачі (90 робочих днів) вже пройшов. З урахуванням наведеного просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00402 та Додаток № 1 від 13.01.2015 року, укладені між ним та ТзОВ ЛК «Вибір Комфорт», як такі, що суперечать цілому ряду норм ЦК України та Закону України „Про захист прав споживачів"; стягнути з відповідача на його користь 35 650 грн., а також 200 грн. комісії сплаченних банку на виконання договору фінансового лізингу, інфляційні та 3 % річних (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 82).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд неправомірно не перевірив наявність у відповідача ліцензії на здійснення фінансового лізингу.

Вважає, що умови укладеного між сторонами даного спору Договору фінансового лізингу та Додатку № 1 порушують принцип добросовісності та є несправедливими, створюють істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін та суперечать змісту норм ЦК України та Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки не передбачають будь-якої відповідальності відповідача, як лізингодавця, за невиконання умов згаданого Договору, не містять гарантій отримання клієнтом транспортного засобу у разі повної оплати його вартості та передбачають можливість збільшення в односторонньому порядку лізингового платежу без надання споживачеві права на розірвання договору у разі збільшення ціни.

Вважає, що у відповідності до ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг" та ст. 799 ЦК України Договір фінансового лізингу підлягав обов'язковому фінансовому посвідченню (а.с. 90-94).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим (6) параграфом та законом, а частиною 3 ст. 806 ЦК України встановлено, що особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

У частині 1 ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг" визначено форму договору фінансового лізингу: „Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі".

Стаття 799 ЦК України регулює окремий вид цивільно-правових відносин - найм (оренду) транспортного засобу.

Відповідно до частини 2 ст. 806 ЦК України до договору фінансового лізингу застосовуються лише загальні положення про найм (оренду). Норми загальних положень про найм (оренду) викладені виключно в параграфі 1 глави 58 ЦК України.

Застосування до фінансового лізингу норм, що регулюють окремі види найму (оренди), чинним законодавством не передбачено.

Відтак доводи апеяційної скарги стосовно того, що Договір фінансового лізингу сторонами спору був укладений з недотриманням нотаріальної форми, а відтак з недотриманням норм, які передбачені ст. 799 ЦК України, суперечать викладеним вище вимогам закону, а тому до уваги прийматися не можуть.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, подані позивачем, й давши їм належну правову оцінку, дійшов обгрунтованого висновку про те, що твердження позивача щодо того, що Договір фінансового лізингу укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, що суперечить вимогам ст. 19 Закону України „Про захист прав споживача", є такими, що суперечать положенням Закону України „Про фінансовий лізинг" та ЦК України.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: