Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8759/15-ц
провадження 2/369/3677/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про зобовязання укласти договір та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, втрат від інфляційних процесів та 3% річних. Свої вимоги мотивували тим, що ТОВ «ЗАРАЗ-1» є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області. Позивач надає послуги з управління, утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги. Вказали, що відповідно до ст.3, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та сплачувати за житлово-комунальні послуги. За період з квітня 2015 року по серпень 2015 року ТОВ «ЗАРАЗ-1» надає послуги згідно тарифів, які затверджуються рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради та на підставі договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених з іншими виконавцями.

Через неналежне виконання обовязку щодо оплати житлово-комунальних послуг утворилась заборгованість в розмірі 2978,20 грн. За невиконання вищевказаних зобовязань відповідачу нарахована сума втрат від інфляційних процесів, що становить 77,70грн., а також 3% річних від загальної суми заборгованості, що складає 26,44грн.. Таким чином, загальна сума заборгованості з урахуванням основного боргу, індексу інфляції та 3% річних складає 3082,34 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 3082,34 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи відповідач подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира №57 по вул.. В. Лобановського в с.Чайки. У березні 2015 року товариство звернулось до нього з проханням підписати договір про управління будинком. Але він мав свої зауваження до договору, який не відповідав типовому договору, та виклав їх в протоколі розбіжностей. Разом з тим відповідач порушуючи його права, неправомірно не погоджує з ним умови. Вказав, що відповідно до висновку Верховного Суду України право позивача може бути захищене шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії. Через неправомірні дії відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Просив суд зобовязати ТОВ «Зараз-1» укласти з ОСОБА_1 договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 по формі і змісту типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року; стягнути з ТОВ «ЗАРАЗ-1» на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «ЗАРАЗ-1» позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Проти доводів зустрічного позову заперечував, подав письмові заперечення, просив відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти позову заперечували, зустрічну позовну заяву підтримали. Суду подали письмові заперечення проти позову. Просили відмовити в задоволенні позову ТОВ «ЗАРАЗ-1» та задоволити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Зараз-1» слід задоволити частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов'язки, оскільки TOB «Зараз-1» надає житлово-комунальні послуги, а ОСОБА_1 ними користується.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. ст. 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, окрім іншого, є: найменування сторін, предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг; загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі.

Однак між ОСОБА_1 і ТОВ «ЗАРАЗ-1» не був укладений договір, в якому був би вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, що надаються, тарифи та їх складові на кожну з послуг, загальну вартість та порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, порядок контролю та звіту, оскільки сторони на час розгляду справи не погодили його умови. А відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг.

Ст. 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до Акту передачі житлових будинків по вул. Лобановського в с. Чайки, ТОВ «Зараза-1» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок з 01 квітня 2015 року.

Згідно положень ч.. З ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 927/11207 від 25.08.2005 року «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт, міжопалювальний період, ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №240 від 05 вересня 2014 року визнано ТОВ «Зараз-1» надавачем та виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, погоджено та введено в дію з 05 вересня 2014 року тарифи ТОВ «Зараз-1» на послуги в розмірі 6,48 грн. Суду поданий також перелік послуг, що входять в затверджений тариф.

На час розгляду справи рішення виконавчого комітету не скасоване та є чинним.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, що позивачем, зокрема за період з 2015 року (з моменту отримання передачі будинків позивачу) не надавалися належним чином послуги з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкової території матеріали справи не містять, докази цьому відповідачка не надала.

При розгляді справи представник відповідач підтвердив, що позивач виконує обовязки по наданню послуг, але вважає, що особисто ОСОБА_1 їх не надають. Разом з тим, належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що відповідачу надавалися комунальні послуги позивачем, даними послугами він користувався та претензій щодо їх якості або їх ненадання не заявив, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача підлягають до задоволення. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача містить дані щодо нарахування коштів, що підлягають оплаті за надані послуги, дані щодо їх оплати споживачем, суму заборгованості за кожен період. Даний розрахунок боргу відповідачем та його представником в порядку, встановленому законом, не спростовано, будь-який інший розрахунок не надано. Тому вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 2 978,20 грн. підлягають задоволенню.

За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку суду до даних правовідносин щодо надання комунальних послуг, що виникли між сторонами, положення ст.625 ЦК України, якою передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, не застосовуються. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжне доручення №147 від 07 серпня 2015 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню в частині задоволеного позову, а саме в розмірі 235,32 грн.

Щодо зустрічного позову слід вказати, що рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №240 від 05 вересня 2014 року визнано ТОВ «Зараз-1» надавачем та виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. ст. 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, окрім іншого, є: найменування сторін, предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг; загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг.

Крім істотних умов договір може містити й інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» від 1 червня 2011 року № 869, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку (п.2).

Вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного звязку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власники житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов'язки, оскільки ТОВ «Зараз-1» надає житлово-комунальні послуги, а ОСОБА_1 ними користується, але договір не був підписаний через не досягнення згоди по істотним умовам, що підтверджується численними заявами сторін.

Крім того, у постанові Верховного Суду України по справі №6-110цс12 вказано, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875 IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У зустрічному позові позивач, посилаючи на правовий висновок Верховного Суду України №6-110цс12 щодо відповідності способу захисту шляхом визнання договору укладеним, в позовних вимогах просить суд зобовязати відповідача укласти договір, що не є тотожними способами захисту прав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Суд оцінює критично пояснення позивача, що через неправомірні дії відповідача він зазнав сильних душевних хвилювань, що вплинуло на його психологічний стан, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між дією та наслідком.

Суд, з'ясувавши всі обставині справи, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши письмові докази приходить до висновку, що зобовязання укласти договір суперечить принципу свободи договору та не відповідає способам захисту, доказів заподіяння моральної шкоди суду не надано, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-1» (08130 Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. В.Лобановського, 21, корп.5, кім. 15, ) заборгованість в розмірі 2 978,20 грн. (дві тисячі девятсот сімдесят вісім грн. 20 коп.) та судовий збір в розмірі 235,32 грн. (двісті тридцять пять грн. 32 коп.)

У решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про зобовязання укласти договір та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич