Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Стройполіс» (далі - ПрАТ «СК «Стройполіс») про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивачі звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2012 року між ними та ПрАТ «СК «Стройполіс» укладено договір добровільного страхування медичних послуг (далі - договір). Під час дії договору позивачі перебували у Сполучених Штатах Америки, де з ними стався страховий випадок, а саме: дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачі отримали легкі тілесні ушкодження та за надані медичні послуги ними було сплачено 4 370 доларів США за кожного. За допомогою телефонного зв'язку вони намагалися повідомити страхову компанію про настання страхового випадку та після повернення в Україну 01 березня 2013 року звернулися до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування. Посилаючись на те, що страхова компанія відмовила їм у виплаті страхового відшкодування, просили суд стягнути на їх користь страхове відшкодування у сумі 34 916 грн 30 коп. кожному.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що такі висновки зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідають вимогам чинного законодавства.

Проте погодитись з висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинно відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що 14 лютого 2012 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Стройполіс» було укладено договір добровільного страхування медичних послуг строком дії з 15 лютого 2012 року по 29 лютого 2012 року, територія дії - весь світ, крім України.

27 лютого 2012 року з позивачами, які перебували у Сполучених Штатах Америки у м. Майамі, штат Флорида, стався страховий випадок, а саме: дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивачам завдано легкі тілесні ушкодження. Вина у діях водія та пасажирів автомобіля, у якому знаходилися позивачі, не встановлена.

За твердженням позивачів 27 лютого 2012 року та 28 лютого 2012 року ними було зроблено декілька телефонних дзвінків для повідомлення про страховий випадок представника відповідача - компанію «FFM pro medico FmbH & Co KG». Але відповіді за номером телефону, наданого відповідачем, вони не отримали.

01 березня 2012 року, після повернення в Україну, позивачі звернулися до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але отримали відмову у зв'язку з тим, що ними не виконані умови договору щодо повідомлення страховика про страховий випадок та узгодження обсягу витрат на медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язана у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За умовами договору страхування відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування в межах ліміту, встановленого договором.

Згідно з п. 7.2.8 договору позивачі зобов'язалися після настання страхового випадку, негайно, але не пізніше 48 годин (за винятком вихідних та святкових днів) повідомити про це страховика, способом, що дозволяє об'єктивно зафіксувати факт повідомлення.

Відповідно до п. 9.1 у разі настання події, що може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник (застрахована особа) зобов'язаний без затримки, але у будь-якому разі не пізніше 48 годин (за винятком вихідних та святкових днів) повідомити про це страховика або асистанта, який забезпечує цілодобовий телефонний зв'язок (а.с. 6-13, 55-65).

Асистантом страхової компанії визначена компанія «FFM pro medico FmbH & Co KG» відповідно до договору доручення № 10 А від 1 квітня 2007 року (а.с. 93).

Відповідно до п. 1.1 договору доручення № 10 А від 1 квітня 2007 року страховик (ЗАТ «СК Стройполіс») та асистант (компанія «FFM pro medico FmbH & Co KG») приймає на себе зобов'язання від імені, за рахунок та в інтересах страховика виконувати частину його страхової діяльності, а саме: виконувати роботи, пов'язані із врегулюванням страхових випадків (асистанські послуги) та здійснення страхових виплат, пов'язаних із здійсненням медичних та іншого роду послуг, передбачених договорами страхування, за рахунок страховика на території країн німецькомовного інформаційного простору (Німеччина, Австрія, Швейцарія) та інших країн ЄС.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивачі зазначали в апеляційній скарзі про те, що невчасне повідомлення страховика сталося не з їх вини, оскільки відповідач передав права на виконання договору доручення особі, що не має права діяти на території, на якій перебували позивачі, оскільки США не є країною ЄС або німецькомовного простору. Враховуючи те, що повірений перебуває на території Німеччини, він не мав реальної та об'єктивної можливості надати допомогу позивачам, а у позивачів, в свою чергу, не було реальної можливості повідомити асистанта про страховий випадок та узгодити з ним вартість та обсяг необхідної медичної допомоги. Таким чином, вони були завідомо поставлені відповідачем в умови, які унеможливлювали виконання ними договірних зобов'язань.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і їх переоцінку.

Вирішуючи справу та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводи апеляційної скарги, не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги. Погодившись з доводами позивачів стосовно передачі страховиком доручення особі, яка не мала права діяти на території виникнення страхового випадку, суд одночасно дійшов висновку про недоведеність позивачами факту звернення до асистанта, що тягне за собою недоведеність твердження позивачів про неможливість забезпечення ним (асистантом) виконання обов'язків страховика. При цьому суд не взяв до уваги та не дав оцінки доводам позивачів в тій частині, що вони були умисно поставлені відповідачем в такі умови, які у будь-якому випадку унеможливлювали вчасне повідомлення страховика про страховий випадок та виконання інших умов договору, які пов'язані з діяльністю асистанта, оскільки дія останнього поширювалась лише на території країн німецькомовного інформаційного простору (Німеччина, Австрія, Швейцарія) та інших країн ЄС, до яких США не належить.

Враховуючи те, що порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О.СавченкоСудді:В.І. Амелін