У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (у подальшому ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 та заставу транспортного засобу № 83510.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 19 292 доларів США , який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 22 серпня 2014 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 22 серпня 2014 року між АКІБ „УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 132085, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

08 грудня 2011 року ПАТ „УкрСиббанк" відступило своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_3, ПАТ «Дельта Банк", що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року та актом прийому-передачі документів.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого за ним рахується заборгованість, яка станом на 24 червня 2014 року складає 19 625 доларів США 73 центи, що згідно курсу НБУ еквівалентно 233 119 грн. 76 коп., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за користування кредитом у сумі 19 625 доларів США 73 центи, що згідно курсу НБУ станом на 24 червня 2014 року становить 233 119 грн. 76 коп., а також стягнуто 3 496 грн. 79 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що перебіг строку позовної давності переривався ухваленням 17 грудня 2009 року рішення про стягнення з відповідачів заборгованості, тому почав відраховуватися з 18 грудня 2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом 03 липня 2014 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

З такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна, оскільки такий суперечить вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Судом установлено, що 22 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № та заставу транспортного засобу № 83510, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 19 292 доларів США з розрахунку 13% річних на строк до 22 серпня 2014 року на придбання транспортного засобу (а. с. 6-12).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, 22 серпня 2014 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 132085, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих у теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій , передбачених умовами договору (а. с. 20-21).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» заміняє ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними договорами (а. с. 24-25).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а

позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно наданої банком довідки у зв'язку з порушенням виконання умов кредитного договору, станом на 24 червня 2014 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 19 625 доларів США 73 центи, що еквівалентно 233 119 грн. 76 коп. (а. с. 19).

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2009 року з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно стягнуто 138 208 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором № від 22 серпня 2007 року (а. с. 63-64).

На виконання вказаного рішення суду було реалізовано належний на праві власності ОСОБА_3 заставний автомобіль Орель-Астра, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, виконавчий документ було частково виконано на суму 44 608 грн. 50 коп. (а. с. 65-66).

Інших відомостей щодо погашення відповідачами заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань, тому необхідно стягнути з відповідачів солідарно кредитну заборгованість за останні три роки.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги роз'яснення п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Тому суду апеляційної інстанції належало перевірити, чи у 2009 році АКІБ «УкрСиббанк» вже не скористалося правом дострокового стягнення заборгованості з відповідачів та чи є правові підстави для стягнення з відповідачів саме заборгованості за кредитом, а не на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко