У х в а л а

30 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах недієздатного ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2013 року ОСОБА_5 визнано недієздатним, а його призначено опікуном останнього. У подальшому йому стало відомо, що 13 грудня 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. Просив визнати вказаний договір недійсним, зобов'язати ОСОБА_3 повернути квартиру ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права за відповідачем на вказану квартиру, посилаючись на те, що зазначений договір був укладений після проведення судово-психіатричної експертизи від 03 грудня 2012 року у справі про визнання недієздатним ОСОБА_5, висновком якої було встановлено, що останній страждає на стійкий психічний розлад у вигляді хронічного маячного розладу, який позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13 грудня 2012 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, визнано недійсним. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5 вказану квартиру, а ОСОБА_4 отримане за договором ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2013 року залишено в силі.

У березні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 10 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ст. 225 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви посилається на:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року в справі за позовом про визнання заповіту недійсним;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року в справі за позовом про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу;

- постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі за позовом про визнання заповіту недійсним;

- постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу;

- постанову Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі за позовом про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 03 грудня 2012 року № 886, що була призначена і проведена у справі про визнання ОСОБА_5 недієздатним, останній страждає на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді хронічного маячного розладу, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому оспорюваний договір повинен бути визнаний недійсним відповідно до ст. 225 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд послався на те, що на момент вчинення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не був визнаний недієздатним, а тому міг розуміти значення свої дій і керувати ними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із додержання місцевим судом норм матеріального і процесуального права та відсутності підстав для його скасування.

Разом з тим, подана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року свідчить про інше застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 225 ЦК України, у подібних правовідносинах та за подібних фактичних обставин.

У п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 ЦПК України» роз'яснено, що прийняття касаційною інстанцією ухвали про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі.

За таких обставин посилання на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року та 27 лютого 2013 року, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, не може здійснюватися, оскільки у них не висловлено правові позиції щодо застосування норм матеріального права, а стосується процесу доказування, встановлення фактичних обставин, що є застосуванням норм процесуального права.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 ЦПК України» судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-У.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Ухвали Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, 17 вересня 2014 року, 29 лютого 2012 року, копії яких долучено до заяви про перегляд та на які також здійснюється посилання, до зазначеного вище переліку судових рішень не відносяться, а отже, на них і не може здійснюватися посилання, як на підтвердження неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права.

Оскільки наведені заявником доводи містять ознаки, що є підставою для перегляду судових рішень, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року підлягає допуску до провадження.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Копію ухвали про допуск справи до провадження разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко