Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Укрінвест» до ОСОБА_3, селянського (фермерського) господарства «Орфей» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Укрінвест» (далі - ТОВ «Фінансова група «Укрінвест») на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ТОВ «Фінансова група «Укрінвест» звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з селянського (фермерського) господарства «Орфей» та ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованість у сумі 166 455 грн 81 коп.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 5 червня 2014 року, у відкритті провадження в частині позовних вимог до селянського (фермерського) господарства «Орфей» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати зазначені судові ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог до селянського (фермерського) господарства «Орфей», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що зазначені вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте погодитися з таким висновком судів попередніх інстанцій не можна.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2013 року та 17 квітня 2013 року між ТОВ «Фінансова група «Укрінвест» та селянським (фермерським) господарством «Орфей» укладено договори купівлі-продажу товару з відстрочкою платежу. На забезпечення виконання умов договорів зазначених договорів між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова група «Укрінвест» укладено договори поруки від 27 лютого 2013 року та 17 квітня 2013 року.

Із позовної заяви ТОВ «Фінансова група «Укрінвест» вбачається, що останній звернувся до суду про стягнення у солідарному порядку з боржника та поручителя суми заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням боржником договорів від 27 лютого 2013 року та 17 квітня 2013 року.

У п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) роз'яснено, що у спорах, які виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, тому з урахуванням вимог ст. ст. 15, 16, частини другої ст. 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до селянського (фермерського) господарства «Орфей», суди на зазначене уваги не звернули, не врахували, що однією зі сторін у справі є фізична особа (поручитель), а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий та дійшли помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в частині позову до селянського (фермерського) господарства «Орфей».

Відповідно до п. 2 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Ураховуючи викладене, оскаржувані судові ухвали не можуть вважатися законними та обґрунтованими та підлягають скасуванню з передачею питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Укрінвест» задовольнити.

Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 червня 2014 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова група «Укрінвест» в частині вимог до селянського (фермерського) господарства «Орфей» передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін