АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1617/15 Головуючий в І інстанції Майдан С.І.
Категорія: 27 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року жовтня місяця «26» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.,
Склярської І.В.
при секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від «10» квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів з поточного рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

11.12.2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі Банк) про стягнення коштів з поточного рахунку.

При цьому посилався, що між ним та Банком 24.11.2014р. укладено договір банківського вкладу №009-21060-241114. Сума вкладу склала 10050 Євро. 28.11.2014 року у зв'язку із сімейними обставинами ОСОБА_5, відповідно до вимог п. 1.11 договору, звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу у Євро та виплату коштів. Згідно відмітки Банку залишок коштів на рахунку станом на дату отримання Банком заяви склав 10050 Євро, дата перерахування коштів/виплати готівкою - 03.12.2014 року, дата закриття рахунку - 03.12.2014 року. Однак, при зверненні до Банку з проханням видати кошти, йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю в касі коштів, тому ОСОБА_5 просив суд стягнути на його користь по договору банківського вкладу 10050 Євро.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 10.04.2015 року позов задоволено. Стягнено з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10050 Євро.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з'явився, про час і дату слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014р. між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_5 укладено договір банківського вкладу №009-21060-241114, за умовами якого Банк відкриває клієнту вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1. Сума вкладу склала 10050 Євро. Строк дії договору до 22.02.2015 року.

Відповідно до п.1.11 у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, зазначеного в п.1.3 договору, дія цього договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 0,01% річних.

Відповідно до п. 2.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печаткою Банку та внесення вкладником суми вкладу, та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 24.11.2014р. перерахував Банку кошти у розмірі 10050 Євро, що підтверджується договором та заявою про переказ коштів /а.с. 9-10/.

28.11.2014р. ОСОБА_5 звернувся до Банку із заявою про припинення дії договору депозитного вкладу №009-21060-241114 від 24.11.2014 року /а.с. 11/. Разом з тим, позивач подав заяву про закриття рахунку фізичної особи НОМЕР_2 /а.с. 12/.

Згідно відмітки Банку на заяві, станом на 28.11.2014р. залишок коштів на рахунку склав 10050 Євро, зазначені кошти перераховані на поточний рахунок позивача 03.12.2014 року. Зазначені обставини не спростовувались відповідачем та підтверджуються випискою по угоді /а.с. 45/. Проте отримати грошові кошти з поточного рахунку позивач не може, позбавлений можливості вільно розпоряджатися коштами.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банк і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) -це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.2.4 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003р. №516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 з 03.03.2015р. було розпочато процедуру здійснення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.5 ст. 36 цього Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього ж Закону, передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

В даній справі сторони обумовили в п.1.11 договору банківського вкладу право позивача достроково припинити дію цього договору.

Оскільки ОСОБА_5 подав до Банку заяву про припинення дії договору 28.11.2014р., що свідчить про припинення дії договору банківського вкладу згідно вищевказаного пункту договору, тобто до запровадження в Банку тимчасової адміністрації, то суд вважав, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, підтверджуються дослідженими доказами, ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що винесення судового рішення про повернення вкладу під час тимчасової адміністрації Банку суперечить чинному законодавству, оскільки, як зазначено вище, договір банківського вкладу припинився до введення в дію Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Безпідставними є також посилання Банку на реальну можливість позивача зняти кошти з поточного рахунку, оскільки протилежне підтверджується наданими самим апелянтом доказами сплати Банком позивачу після ухвалення судом рішення, в період з 08.05.2015р. по 11.06.2015р., суми 6622,39 Євро, що еквівалентно 200 000 грн.

Посилання при цьому Банку на правову позицію Верховного Суду України у справі №3-80гс14 від 02.09.2014р. є неправомірними, оскільки відносини у вказаній справі і у справі, що переглядається апеляційним судом, не є подібними.

Натомість в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013р. у справі №6-10цс13, зазначено, що у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж Банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання Банку з повернення вкладу не є виконаним.

Оскільки на час ухвалення судового рішення вклад не було повернуто, то врахування сум переплачених позивачем процентів та сум, сплачених в період тимчасової адміністрації, можливий в ході виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,308,315, п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: