Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2194/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів і

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 жовтня 2014 року він уклав з ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3, попередній договір, за умовами якого ОСОБА_4 в строк до 01 лютого 2015 року зобов'язалась продати йому будинок АДРЕСА_1 за 17 000 дол. США.

В якості авансу він передав відповідачам кошти в розмірі 2 500 дол. США, що підтверджується п.п. 2.2 попереднього договору, які було розподілено між вказаними особами у відповідності до п. 6.1. зазначеного договору. Проте ОСОБА_4 відмовилася продавати йому будинок у визначений договором строк.

Оскільки основний договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, то передана відповідачам сума 2 500 дол. США (за курсом НБУ - 67 145 грн.) є авансом, який підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Крім того, відповідачі мають сплати штраф у розмірі 3% ціни об'єкту продажу, що передбаченео п.п. 4.4, 4.8 попереднього договору, розмір якого складає 510 дол. США.

Також, відповідачі мають відшкодувати понесені ним з метою захисту порушеного права поштові витрати в сумі 144,22 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_2: - з ОСОБА_4 кошти в розмірі 500 дол. США, що за курсом НБУ складає 11007,46 грн. в рахунок повернення авансу, витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. та судовий збір в розмірі 132,17 грн.; - з ОСОБА_5 кошти в розмірі 2000 дол. США, що за курсом НБУ складає 44 029,85 грн. в рахунок повернення авансу, витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн. та судовий збір в розмірі 418,20 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений ним позов.

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 у поданій нею скарзі, просить рішення суду в частині задоволених до неї вимог скасувати та відмовити у позові.

ОСОБА_4, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явилася.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності зазначених осіб.

Представник ОСОБА_4 адвокат Репело О.В. подав заяву в якій просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а справу розглянути у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника, представника відповідача ФОП ОСОБА_3, які підтримали доводи поданих ними скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_2, відповідно до п. 6.1. передав ФОП ОСОБА_3 аванс у розмірі 2000 дол. США для витрат пов'язаних із оформленням вказаного правочину, а 500 дол. США ОСОБА_4 в рахунок вартості будинку, тому, оскільки ОСОБА_4 відмовилася продавати будинок, то отримані відповідачами кошти мають бути стягнутими з них на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 3% від 17 000 дол. США, який передбачено п. 4.8 попереднього договору, як санкція за порушення його умов, суд зазначив, що позивач не довів вини ОСОБА_4 в порушенні положень п. 2.3 договору, а відповідальність ФОП ОСОБА_3 договором не передбачена взагалі.

Проте погодитись із такими висновками суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Із матеріалів справи убачається, що 27 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за участю ФОП ОСОБА_3 було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_4 в строк до 01 лютого 2015 року зобов'язалась продати ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 за 17 000 дол. США. (п.п. 1.1, 1.2, 1.3)

Відповідно до п.п. 2.2 договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 аванс в розмірі 2 500 дол. США з метою виконання зобов'язань, визначених у п.п.1 цього договору, а саме в рахунок оплати будинку АДРЕСА_1.

Також, укладеним договором передбачено, що ФОП ОСОБА_3 здійснює інформаційно - консультативну допомогу сторонам у підготовці та укладенні договору купівлі - продажу. (п.п. 1.4)

Факт укладання договору підтверджується підписами сторін. (а.с. 5-7)

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'я-зуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Отже, оскільки основний договір купівлі - продажу житлового будинку, який протягом певного строку зобов'язувалися укласти сторони, відповідно до ст. 657 ЦК України укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, то укладений 27 жовтня 2014 року між сторонами договір, що містить всі істотні умови основного договору (предмет - будинок АДРЕСА_1, ціна - 17 000 доларів США, дата укладення до 01 лютого 2015 року) за свою юридичною природою є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, також повинен бути укладеним в письмовій формі та нотаріально посвідченим.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, укладений 27 жовтня 2014 року між сторонами попередній договір, за умовами якого ОСОБА_4 в строк до 01 лютого 2015 року зобов'язувалась продати будинок АДРЕСА_1 за 17 000 дол. США є нікчемним.

За правилами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг, які зводяться до того, що попередній договір є нікчемним і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Також, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими міркування викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою має ознаки змішаного (попередній договір та договір про надання послуг.

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_2 не може бути задоволеною, оскільки підставами заявленого у суді першої інстанції позову були обставини пов'язані з наслідками невиконання відповідачами умов попереднього договору, тобто порушення ними договірних зобов'язань, а не обставини пов'язані з нікчемністю цього договору та правових наслідків його недійсності.

Зазначена правова позиція відповідає роз'ясненням наданим в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", згідно яких, відповідно до ст. 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених ч. ч. 3, 4 цієї статті.

Зміна підстав позову в суду апеляційної інстанції чинним ЦПК України не передбачена.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд зазначає, що відмова у позові не позбавляє ОСОБА_2 права звернутися до суду з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: