Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8686/14-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 25 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», треті особи - регіональне відділення ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ПАТ «ПУМБ» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати страховим випадком подію, що мала місце 26.08.2013 року,; стягнути з відповідача 10346,43 грн. страхового відшкодування, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також витрати, пов'язані з наданням правової допомоги та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 26.08.2013 року о 10 год. 30 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в результаті якої був пошкоджений належний їй автомобіль НОМЕР_1. Зокрема, ОСОБА_3, який з її дозволу користувався транспортним засобом, не вжив заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, внаслідок чого останній почав рух та здійснив наїзд на будівлю в дворі будинку №189 по вул.Максютова у м.Житомирі. Вина ОСОБА_3 у скоєній ДТП підтверджується постановою Богунського районного суду м.Житомира від 24.09.2013 року. Згідно з договором добровільного страхування транспортних засобів серії АМ №073273 від 09.08.2013 року відповідальність за заподіяну шкоду застраховано у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». У зв"язку з цим нею була подана заява про виплату страхового відшкодування. Проте, у виплаті їй було відмовлено із посиланням на п.4.1.1. Договору. Разом з тим, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, заподіяну під час керування автомобілем НОМЕР_2, станом на 26.08.2013 року була застрахована, вважала, що ДТП є страховим випадком. Окрім цього, внаслідок неправомірних дій страхової компанії їй було завдано моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_2 10346 грн. 41 коп. страхового відшкодування та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», посилаючись на необґрунтованість зазначеного рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Богунського районного суду м.Житомира від 24.09.2013 року встановлено, що 26.08.2013 року о 10 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_3 не вжив заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля НОМЕР_3, який в подальшому почав рух та здійснив наїзд на будівлю в дворі будинку №189 по вул.Максютова у м.Житомирі, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Цією ж постановою, яка є чинною, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням (а.с.10).

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що 09 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №073273 (надалі - Договір), за умовами якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль СНЕRУ Тіggо, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4. Строк дії договору - по 24 год. 00 хв. 10.08.2014 року. Відповідно до особливих умов страхування обрано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня» (а.с.4-8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. При цьому судом враховано, що відповідно до роз"яснень, які викладені в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами п.5 ч.1 ст.989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

На виконання зазначених вимог закону позивач звернулась до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про виплату їй страхового відшкодування, проте листом від 03.10.2013 року у здійсненні виплати відповідачем їй було відмовлено з огляду на положення п.4.1.1 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (а.с.11,62-67).

Задовольняючи позов в цій частині вимог, суд обгрунтовано вважав зазначену відмову неправомірною з огляду на наступне.

Відповідно до п.4.1.1 Договору відшкодуванню не підлягають збитки, що сталися безпосередньо внаслідок недбалого ставлення до забезпеченого/ застрахованого транспортного засобу та/або його додаткового обладнання, зокрема: зберігання транспортного засобу у місцях підвищеної небезпеки (кваліфікація дій страхувальника та/або водія визначається згідно чинних Правил дорожнього руху та/або відповідно до приписів заводу- виробника).

Разом з тим, з урахуванням змісту статті 979 ПК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку (п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4).

В даному випадку відповідачем не доведено, що забезпечений транспортний засіб зберігався у місцях підвищеної небезпеки. З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП автомобіль

перебував у дворі приватного будинку по вул.Максютова, 189, що згідно п.2.1.15 договору відноситься до місця безпечного зберігання.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

При цьому страховик здійснює виплату страхового відшкодування у строк 30 робочих днів, починаючи з дня одержання письмового повідомлення про настання випадку, що може бути кваліфікований як страховий (п.10.2 Договору).

Пунктом 10.7.2 договору визначено, якщо в особливих умовах страхування обрано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня»: при частковому пошкодженні застрахованого транспортного засобу відшкодування виплачується страховиком вигодонабувачу або за письмовою згодою вингодонабувача та за дорученням страхувальника - на СТО, письмово погоджену із страховиком.

Оскільки права вигодонабувача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №073273 фактично перейшли до страхувальника ОСОБА_2, то суд обгрунтовано стягнув страхове відшкодування саме на користь останньої.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Тому законність рішення в цій частині вимог апеляційним судом не перевіряється.

Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, - у х в а л и в:

апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: