АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4932/15 Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 2033/2040/12 Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: договірна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

20 березня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, про стягнення боргу в сумі 16 000 грн. та судових витрат в сумі 160 грн., посилаючись на те, що 16 березня 2006 pоку між ними був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_4 взяла у неї в борг 2000 доларів США за умови повернення їх до 01 грудня 2006 року. На підтвердження умов договору позики ОСОБА_4 власноруч написала розписку, однак у визначений час коштів не повернула. На її пропозицію про добровільну сплату боргу ОСОБА_4 спочатку просила зачекати з виплатою боргу, а потім взагалі відмовилась від його повернення.

Позивач вважала, що строк позовної давності був перерваний шляхом визнання ОСОБА_4 боргу у повному обсязі, про що свідчить постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.03.2009 року.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено і на її користь з ОСОБА_4 стягнуто борг в сумі 16000 грн. та понесені судові витрати в сумі 160 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2015 року вищевказане заочне рішення суду було скасовано.

При подальшому розгляді справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги, збільшивши суму стягнення до 52 000 гривень у зв'язку зі зміною курсу долара США відносно гривні на час розгляду справи, також просила стягнути й судові витрати. (а.с. 93-94).

Відповідач ОСОБА_4 в особі свого представника позов визнала частково: не заперечуючи проти укладення з ОСОБА_3 договору позики на суму 2000 доларів США, просила застосувати до виниклих відносин вимоги ст. 257 ЦК України та відмовити у задоволенні позову. Вважала, що строк позовної давності не преривався, оскільки до органів міліції зверталася вона, а не позивач ОСОБА_3 Кpiм того зазначала, що вона сплачувала ОСОБА_3 проценти за користування позикою, але розписки від позивача не отримувала.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Додатковим рішенням цього ж суду від 24 червня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 360 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позову та стягнення на її користь з ОСОБА_4 боргу в сумі 52 000 грн. та судові витрати.

Вказує, що судом першої інстанції при застосуванні до її позову наслідків спливу строку позовної давності не враховані вимоги ст. 264 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить відхилити скаргу як необґрунтовану та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що нею пропущений строк пред'явлення вимог щодо повернення боргу за договором позики, що відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України з урахуванням заяви ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, є самостійною підставою для відмови у позові.

При цьому суд зазначив, що звернення ОСОБА_4 25.03.2009 року з заявою до органів внутрішніх справ на неправомірні дії ОСОБА_3 щодо повернення боргу, не є підставою для преривання строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Останні свідчать про те, що 16 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, на підтвердження якого остання надала позивачу власноруч написану нею розписку про отримання 2000 доларів США, які зобов'язалася повернути ОСОБА_3 до 01 грудня 2006 року(а.с. 31).

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 повернула борг, і остання не заперечувала цього при розгляді справи.

Зазначення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, що відповідач сплачувала ОСОБА_3 проценти за договором позики лише підтверджує факт визнання ОСОБА_4 боргу у повному обсязі та не протиречить вимогам ст. 1048 ЦК України щодо оплатності договору позики, оскільки інше не було передбачено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалося учасниками процесу ОСОБА_4 взяла у борг у ОСОБА_3 6000 доларів США та на підтвердження одержання цих коштів надала відповідні розписки: від 06 вересня 2005 року на суму 4000 доларів США та від 16 березня 2006 року - на суму 2000 доларів США.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.09.2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу 32000 грн. ( еквівалент 4000 доларів США) та судові витрати.

Як вбачається з копії постанов Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у березні 2009 року та в квітні 2009 року ОСОБА_4 зверталася до органів внутрішніх справ з заявою відносно погроз ОСОБА_3 у зв'язку з неповерненням нею грошових коштів. При цьому ОСОБА_4 вказувала, що при розмові з позикодавцем ОСОБА_3 щодо важкого матеріального стану, у зв'язку з чим не може віддати борг, вони обумовили останній день повернення боргу 20 березня 2009 року, і вона ( ОСОБА_4.) вчиняла дії по поверненню боргу, але зібрати кошти не змогла, про що намагалася повідомити ОСОБА_3 24 березня 2009 року, але розмови у них не вийшло(а.с. 162).

Тобто до 01 грудня 2009 року ( до спливу строку, передбаченого ст. 257 ЦК України за договором позики) ОСОБА_4 визнавала свій борг та вчиняла дії по поверненню боргу ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що на підставі статей 527, 533, 549 - 552, 625, 627, 1046 - 1048, ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність на час пред'явлення ОСОБА_3 зазначеного позову до суду 20 березня 2012 року не спливла, оскільки переривалася вчиненням відповідачем ОСОБА_4 дій з виконання обов'язку за договором позики, а тому боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання відповідно до умов договору.

Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню борг в сумі 46 000 гривень, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції становило еквівалент 2000 доларів США з урахуванням довідки від 18.03.2015 р. ПАТ «Приват Банк» щодо комерційного курсу купівлі-продажу іноземної валюти - 23 долара США до гривні ( а.с. 93-94).

У зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на корисить ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 164 гривні, а на користь держави - недоплачений позивачем судовий збір в сумі 296 гривень.

На підставі викладеного та відповідно до ст. 303 ЦПК України підлягає скасуванню як рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року, так і додаткове рішення цього ж суду від 24 червня 2015 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року -скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 46 000 ( сорок шість тисяч гривень та судовий збір в сумі 164 (сто шістдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 296 (двісті дев'яносто шість) гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: