МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. Справа № 370/569/15-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, Макарівська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про спадщину недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, (далі - відповідач), третіх осіб - Відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області (далі - відділ Держземагенства), Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області (далі - Макарівської ДНК), в якому (з урахуванням усної заяви його представника ОСОБА_3 у судовому засіданні 17.09.2015р. про зменшення позовних вимог) просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2011 року зареєстрованого за реєстром №1-1689, виданого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 на імя відповідача, після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 16.08.2010р. Також просив суд зобовязати Макарівську районну державну нотаріальну контору скасувати свідоцтво свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2011 року зареєстрованого за реєстром №1-1689, виданого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 на імя відповідача, після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 16.08.2010р.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що 17 квітня 2014 року Макарівський районний суд Київської області виніс рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області,Управління Держземагенства Макарівського району Київської області,Макарівської районної нотаріальної контори про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсним та їх скасування,видалення кадастрового номеру з бази даних,визнання свідоцтва про спадщину недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, яким позов задовольнив ,скасував рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 23.02.2001 року за №2 «Про надання дозволу ОСОБА_5 на оформлення права власності на земельну ділянку загальною площею 0,33 га,з яких 0,250 га-для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,083 га для ведення ОПГ. Одночасно був визнаний недійсним та скасований державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №14316 від 02.07.2002 року виданий на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського район від 23.02.2001 року N2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №689, зобов'язавши відділ Держземагенства у Макарівському районі Київської області видалити відповідні кадастрові номери земельних ділянок. Дане рішення вступило в силу 26 травня 2014 року.

14 жовтня 2014 року Представник Позивача звернулась з заявою до Управління Держземагенства про виконання рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.04.2014 року за N 370/2795/13-ц, яке набрало законної сили в частині скасування державного акту та видалення кадастрових номерів.

15.10.2014 року за номером N01-10/999 Заступник начальника управління Держземагенства у Макарівському районі ОСОБА_6 надав відповідь про те,що дане рішення виконано та до Книги записів про державну реєстрацію Державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою,договорів оренди землі,Розділі 1 записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб внесені відповідні відомості.

Відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцем на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 2010 року,спадщина,на яку видано свідоцтво,складається з земельної ділянки,площею 0,333 га у межах згідно з планом, що розташована на території с. Бишів, вул. Шевченко 60 Макарівського району,Київської області,належної померлій ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КВ №014316,виданого Бишівською сільською радою Макарівського району,Київської області,02 липня 2002 року на підставі рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 23 лютого 2001 року №2,зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 689. Цільове призначення використання земельної ділянки - 0,333га - передано для обслуговування жилого будинку та особистого підсобного господарства-0,25 га, ведення особистого підсобного господарства-0,083 га.

Посилаючись на положення ст. ст. 1216, 1225, 1301 ЦК України просив скасувати вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2011 року зареєстрованого за реєстром №1-1689.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав.

Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечили. Просили у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування заперечень проти позову вказали, що 16.08.2010р. померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшла земельна ділянка, загальною площею 0,333 га (в тому числі земельна ділянка, площею 0,25 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також 0,083 га для ведення особистого підсобного господарства), яка розташована в с. Бишів Макарівського району Київської області, вул. Шевченка, 60.

17.09.2011р. державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку на імя ОСОБА_2.

На момент видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2011р. право власності померлої ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку ніким не оспорювалось, земельна під арештом не перебувала, державний на право приватної власності від 02.07.2002р був чинний.

ОСОБА_2 була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, а тому вказане свідоцтво про право на спадщину було видано державним нотаріусом у повній відповідності з положеннями статті 1296 Цивільного кодексу України.

Тому підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2011р. не має, а вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими.

Також відповідачка та її представник вказували на те, що вимога позивача про зобовязання Макарівської районної державної нотаріальної контори скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2011р. суперечить вимогам статей 16, 1301 Цивільного кодексу України, оскільки чинне законодавство передбачає лише визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а не його скасування. Окрім того відповідно до положень статті 1301 Кодексу питання визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину належить до компетенції суду, а не нотаріальної контори, якого його видала. А тому суд має відмовити в задоволенні вимог позивача в цій частині у звязку з невідповідністю обраного способу захисту цивільних прав вимогам чинного законодавства України.

Окрім того вимога позивача про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2011р. вже була предметом розгляду у справах №370/2795/13-ц та 370/1148/13-ц, які перебували в провадженні Макарівського районного суду. Рішенням від 05.08.2013р. у справі №370/1148/13-ц в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. Ухвалою суду від 17.04.2014р. у справі 370/2795/13-ц провадження в частині вказаних вимог було закрито на підставі частини 1 пункту 2 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України. Вказані судові рішення набрали законної сили.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16.08.2010р. померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшла земельна ділянка, загальною площею 0,333 га (в тому числі земельна ділянка, площею 0,25 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також 0,083 га для ведення особистого підсобного господарства), яка розташована в с. Бишів Макарівського району Київської області, вул. Шевченка, 60.

17.09.2011р. державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку на імя ОСОБА_2.

На час відкриття спадщини ОСОБА_5 (16.08.2010р.) та на дату видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом на імя відповідачки ОСОБА_2 (17.09.2011р). право власності померлої на спірну земельну ділянку посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ №14316 від 02.07.2002 року, який був виданий на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського район від 23.02.2001 року №2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №689.

Станом на час видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом вказаний державний акт на право приватної власності на землю був дійсний, спору щодо права власності на земельну ділянку загальною площею 0,333 га, яка розташована в с. БишівМакарівського району Київської області, вул. Шевченка, 60, між сторонами у справі та ОСОБА_5 не ОСОБА_2 була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_5

Вирішуючи вимоги за вказаним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 10, 60 ЦПК України).

Також, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту порушених цивільних прав передбачені ст. 16 ЦК України, відповідно до якої ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В той же час, звертаючись до суду з даним позовом (з урахуванням усної заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, яка була оголошена в судовому засіданні 17.09.2015р), позивач та її представник не надали суду доказів, які б вказували на обґрунтованість заявлених вимог.

Так, звертаючись до суду за захистом порушених прав, позивачі просили суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.09.2011 року зареєстрованого за реєстром №1-1689, виданого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 на імя відповідача, після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 16.08.2010р.

В той же час відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦК України Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що на час відкриття спадщини ОСОБА_5 (16.08.2010р.) та на дату видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом на імя відповідачки ОСОБА_2 (17.09.2011р). право власності померлої на спірну земельну ділянку посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ №14316 від 02.07.2002 року, який був виданий на ім'я ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Бишівської сільської ради Макарівського район від 23.02.2001 року N2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №689. Вказаний державний акт на право приватної власності на землю був дійсний, спору щодо права власності на земельну ділянку загальною площею 0,333 га, яка розташована в с. БишівМакарівського району Київської області, вул. Шевченка, 60, між сторонами у справі та ОСОБА_5 не було.

А тому спірна земельна ділянка увійшла до складу спадщини померлої 16.08.2010р. ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В той же час відповідачка ОСОБА_2 мала право на отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину, оскільки є спадкоємцем за законом усього майна ОСОБА_5, що також не заперечувалось сторонами, а також підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої наявна в матеріалах справи.

А тому позивач не довів суду наявність підстав, які відповідно до ст. 1301 ЦК України дають суду право визнати недійсним оспорюване свідоцтво про право на спадщину.

Окрім того вимога позивача про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2011р. вже була предметом розгляду у справах №370/2795/13-ц та 370/1148/13-ц, які перебували в провадженні Макарівського районного суду. Рішенням від 05.08.2013р. у справі №370/1148/13-ц в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. Ухвалою суду від 17.04.2014р. у справі 370/2795/13-ц провадження в частині вказаних вимог було закрито на підставі частини 1 пункту 2 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України. Вказані судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Законність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину вже була предметом розгляду у вказаних судових справах і в задоволенні відповідних вимог позивача було відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 15,60,79,88, 209,212-215,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, Макарівська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про спадщину недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд протягом десяти днів з часу проголошення рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя М.Ю. Устимчук