У Х В А Л А

2 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс») та, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсними договори фінансового лізингу від 22 березня 2013 року, укладені між ним та ТОВ «ЛК «Автофінанс» та стягнути з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на його користь грошові кошти в розмірі 34 200 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2014 року позов задоволено. Визнано договори фінансового лізингу від 22 березня 2013 року, укладені між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Автофінанс» недійсними. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь позивача грошові кошти в розмірі 34 200 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2014 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм закону, а саме: Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження викладених у заяві доводів ОСОБА_3 додано копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року, від 29 січня 2014 року, від 11 червня 2014 року, що постановлені за результатом розгляду, на його думку, аналогічних справ.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» роз'яснено, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Крім того, судові рішення, якими скасовано рішення судів нижчих інстанцій із передачею справи на новий розгляд, і на які заявник посилається, як на підставу, встановлену п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, не містять правових висновків щодо застосування норми права, а тому не можуть бути враховані як підстава для перегляду у зв'язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права.

Оскільки неоднакового застосування норми матеріального права не було, а виникли питання щодо доведення вимог, що є застосуванням норм процесуального права і вони не є підставою для допуску до провадження, то в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, стягнення коштів до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко