Провадження № 22-ц/779/1629/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року у цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 року задоволено подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Надано дозвіл ВДВС Івано-Франківського МУЮ на примусове проникнення до володіння ОСОБА_3, а саме квартири АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа №344/17841/2013, виданих 14.07.2014 року.

На ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказала, що 23.07.2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якого суд зобов'язав ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити в дану квартиру. На початку вересня 2014 року ОСОБА_3 добровільно виконала рішення суду. ОСОБА_2 виписався із спірної квартири 19.09.2014 року. Тобто, з 19.09.2014 року дане провадження вважалося завершене виконанням. Однак, 17.04.2015 року державний виконавець повідомив, що 21 квітня 2015 року він прийде примусово виконувати рішення суду від 14.07.2014 року щодо примусового вселення до однокімнатної квартири її колишнього чоловіка. 23.04.2015 року вона отримала поштою від державного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2014 року, яку було вислано 21 квітня 2015 року. Тобто, у виконавчому провадженні станом на 30.04.2015 року відсутні дані про складені акти головного державного виконавця від 20.08.2014 року та від 10.03.2015 року. Відповідно, дані акти, на які є посилання в оскаржуваній ухвалі суду, складені заднім числом. Державний виконавець повинен був перевірити виконання рішення суду ще 01 серпня 2014 року та з цього дня почати його примусове виконання, однак, цього не робив на протязі восьми місяців.

За наведених доводів просила оскаржувану ухвалу скасувати.

Апелянт та представник ВДВС в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення стягувача, який вимоги скарги не визнав та заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції врахував те, що рішення суду про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, та вселення в квартиру набрало законної сили, по ньому відкрито виконавче провадження, проте боржник не здійснює жодних дій щодо добровільного виконання рішення.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.06.2014 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 30.04.2014 року та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його в дану квартиру. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовлено. Дане рішення набрало законної сили і на його виконання видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у ВДВС Івано-Франківського МУЮ по виконанню зазначеного рішення.

23.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу та надано термін для добровільного виконання рішення в семиденний строк. Державним виконавцем направлялись боржнику повторно постанова про відкриття виконавчого провадження, вимога про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, однак в добровільному порядку боржник рішення суду не виконувала. 12.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника. Проте, як вбачається з акту, в час призначений для примусового виконання рішення суду вхідні двері квартири боржника були зачинені, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Дані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.149-156).

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

В силу дії ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вирішуючи питання по суті, колегія суддів враховує, що примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов'язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до нього чи до іншого володіння особи та проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Проте указана конституційна гарантія не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Тому вказане обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

З наведеного вище випливає, що судом першої інстанції правомірно було задоволено подання державного виконавця щодо надання дозволу на проникнення до житла, в якому проживає ОСОБА_3, з метою проведення виконавчих дій по виконанню рішення суду про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою а також вселення, оскільки іншого способу захистити порушене право стягувача немає.

Приймаючи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в даній справі постановлена ухвала з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 червня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк