Провадження № 2/127/5566/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про захист порушеного права споживача банківських послуг та спонукання до виконання зобовязання в натурі. -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист порушеного права споживача банківських послуг та спонукання до виконання зобовязання в натурі.

Згідно уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 43 300,00 грн., проценти в розмірі 2340,13 грн., 3% річних в розмірі 280,83 грн., а також, керуючись положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», пеню в розмірі 49 998,00 грн. та 14 400 грн. у відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивував тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» порушено зобовязання відповідно до Договору банківського строкового вкладу (депозит) № 300937/2154/5-15 від 09.01.2015 року, чинне законодавство та її права як клієнта банку, та такими протиправними діями їй завдані моралі страждання.

Позивач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте надіслав заяву на адресу суду провести судове засідання без його участі за наявними в матеріалах справи доказами та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав викладених у заяві.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не зявилася.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо банківського вкладу та виконання зобовязань.

Судом встановлено, що 09.01.2015 року між відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі начальника відділення № 27 ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладений Договір № /5-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» на 5 міс. в національній валюті, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача на вкладний рахунок грошові кошти у розмірі 50 000 грн. з процентною ставкою в розмір 25% річних на строк з 9 січня 2015 року по 9 червня 2015 року.

Внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов договору, підтверджується меморіальним ордером № 203869625 від 9 січня 2015 року.

Відповідно до умов договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою за про повернення коштів із зазначених банківських рахунків в звязку з закінченням строку договору однак кошти повернуті не були, тобто відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було істотно порушено договір банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів є обґрунтованими в частині стягнення сумо основного боргу у розмірі 43300 грн. та відсотків в розмірі 2340,13 грн, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню саме в розмірі залишку на рахунку.

Також обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є вимога про стягнення 3% річних в розмірі 280,83 грн. При цьому суд виходить з тих міркувань, що банк не спростував надані позивачем розрахунки, не надавши жодних своїх.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Наразі банк свої зобовязання не виконав. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на прострочення банком виконання зобовязання, вимога щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у статті 36 передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації у банку. Зокрема з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Ч.5 передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, відповідно до ч. 6 обумовлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені, то суд звертає увагу, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Однак, судом встановлено, що умовами договору не передбачена відповідальність банку за прострочення виконання зобовязання у вигляді пені в розмірі передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи, що пеня не передбачена договором укладеними між сторонами, а сума вкладу, з якої проведений позивачем розрахунок пені, не є вартістю робіт (послуг) в розумінні ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тому підстави для стягнення пені відсутні.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то вимога в цій частині також задоволенню не підлягає, оскільки ні договором банківського вкладу, ні законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачена така відповідальність за невиконання зобов'язання як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судомами, зокрема, коли право на відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобовязань, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобовязання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як зазначалося, ні договором, ні чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносин, що виникли між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди, в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, а не за невиконання зобовязань за договором.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 459,23 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі відокремленого підрозділу Філія «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» видати готівкою одноразовою операцією ОСОБА_1 заборгованість за зобовязанням за договором банківського вкладу № 300937/2154/5-15 від 09 січня 2015 року 43300 (сорок три тисячі триста) гривень 00 копійок, проценти за користування кредитом 2340 (дві тисячі триста сорок) гривень 13 копійок, 280 (двісті вісімдесят) гривень 83 копійки - 3% річних.

В задоволенні решті вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави 459 гривень 23 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя