Справа №486/2260/14-ц 02.03.2015 02.03.2015 02.03.2015
Провадження №22-ц/784/590/15
Провадження №22-ц/784/590/15 Головуючий першої інстанції Падалка В.О.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

02 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.ПР., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

за участю:

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 28 листопада 2006 року між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір № NKUCGK06150420, за умовами якого ОСОБА_3 отримала 35 550 дол. США кредитних коштів строком до 27 листопада 2026 року з метою придбання квартири.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконувала умови договору, в зв'язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року утворилося 82 400, 21 дол. США заборгованості, що еквівалентно 1 067 082 грн. 72 коп., позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 640 938 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором, із яких: 516 851 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитом; 43 784 грн. 21 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 30 303 грн. - по комісії; 50 000 грн. - пені та 2 194 грн. 59 коп. судового збору.

Представник позивача подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій, в частині зменшення судом розміру неустойки та присудженої суми судового збору, просив його змінити, задовольнивши вимоги банку у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилався на порушення судом вимог матеріального та процесуального права при вирішенні зазначених вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

-2-

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, та пені.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 28 листопада 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав відповідачці 35 550 дол. США кредитних коштів строком до 27 листопада 2026 року, із яких: 30 000 дол. США на придбання квартири, 5 550 дол. США на оплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору.

Відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплачувати за користування кредитними коштами 1,00 % щомісячно на залишок заборгованості за кредитом, а також щомісячну винагороду у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту. Загальний щомісячний платіж мав становити 393, 82 дол. США, який відповідачка повинна була сплачувати з 18 по 25 число кожного місяця для погашення кредиту, відсотків та винагороди. З пункту 3.2 договору слідує, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46 % на місяць, нарахованої на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Договором також передбачено, що за порушення зобов'язання із погашення відсотків за користування кредитом, винагороди, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки (п. 4.1 договору). Пунктом 3.3 кредитного договору визначена черговість погашення по кредиту, у тому числі і у разі наявності заборгованості.

В порядку забезпечення кредитного зобов'язання 11 грудня 2006 року між сторонами укладено іпотечний договір належної відповідачці квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5

05 листопада 2013 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою встановлено розмір кредиту 46 816, 67 дол. США із яких: 30 000 дол. США на придбання квартири, 16 816, 67 дол. США на оплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого пунктами 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору. Загальний щомісячний платіж було збільшено до 594, 43 дол. США.

Відповідачка неналежно виконувала умови кредитного договору, вперше прострочена заборгованість виникла у 2007 році, а з березня 2014 року виникла безперервна прострочена заборгованість. Внаслідок чого, згідно із розрахунком Банку, станом на 13 жовтня 2014 року утворилося 82 400, 21 дол. США заборгованості, із яких: 39 911, 32 дол. США - заборгованість за кредитом, з них 840, 93 дол. США прострочене тіло кредиту; 3 381, 02 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, з них 3 055, 14 дол. США прострочені відсотки; 2 340 дол. США - заборгованість по простроченій комісії за користування кредитом; 36 767, 87 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Враховуючи викладене, а також, що доказами по справі підтверджується наявність заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору, розмір якої сторонами не оспорюється, з урахуванням положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, суд обґрунтовано дійшов висновку, що з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором.

-3-

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, встановлена кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_3 пеня за своєю правовою природою є неустойкою.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В обґрунтування своїх висновків про зменшення розміру неустойки до 50 000 грн. суд послався на ступінь виконання зобов'язання боржником, наявність на її утриманні двох малолітніх дітей, та те, що чоловік відповідача з 12 жовтня 2014 року безпосередньо бере участь в антитерористичній операції поблизу м. Донецьк.

На думку колегії суддів, віднесення зазначених обставин до істотних та таких, що дають підстави для зменшення неустойки, розмір якої становить 476 143 грн. 92 коп., не суперечить положенням ч.3 ст. 551 ЦК України, якою не наведено переліку обставин, які можуть бути віднесені до істотних.

Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача пені (неустойки), спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання вона перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд обґрунтовано зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача. Тому в зазначеній частині рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Доводи представника позивача про те, що відповідачі не надали суду доказів про наявність обставин, які б підтверджували скрутне матеріальне становище не ґрунтується на Законі, який передбачає можливість зменшення неустойки з врахуванням, як майнового стану сторін, так й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Крім цього, суд не пов'язував зменшення розміру неустойки з перевищенням розміру збитків.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому відповідно ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядалось

За такого, колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в частині зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із сумою судового збору, яка присуджена судом на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що в суд першої інстанції позивач сплатив 3 654 грн. судового збору (а.с.2).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 39 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року роз'яснив, що у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

-4-

У зв'язку з вищевикладеним та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні зі збільшення розміру судового збору з 2 194 грн. 59 коп. до 3 654 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір судового збору належного до стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 2 194 грн. 59 коп. до 3 654 (трьох тисяч шістисот п'ятдесяти чотирьох) грн.

В іншій частини рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: