Номер провадження: 22-ц/785/7581/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» в особі Філії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» у м. Одесі на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» в особі Філії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» у м. Одесі», треті особи: ОСОБА_3, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман Інна Миколаївна, Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - «Про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню», -

ВСТАНОВИЛА:

24.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 20.05.2010 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 посилався на те, що 06.11.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Інвестбанк» був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 надала в іпотеку банку вищезазначену квартиру для забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 перед ПАТ «КБ «Інвестбанк».

20.05.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. на підставі вказаного договору іпотеки був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2515, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру.

Однак, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року та ухвалою ВССУ від 17.09.2014 року, зазначений договір іпотеки від 06.11.2006 року був визнаний недійсним.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «КБ «Інвестбанк» в особі Філії ПАТ «КБ «Інвестбанк» заперечувала проти задоволення позовних вимог та вказала, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 78/06 від 06.11.2006 року приватним нотаріусом ОМНО 20.05.2010 року було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки. Також, зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.08.2011 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий напис був вчинений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України.

Приватний нотаріус Лічман І.М. до суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Інші сторони по справі до суду не з'явились, повідомлялись належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.07.2015 року позов ОСОБА_2 задоволений: визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса ОМНО Лічман І.М. від 20.05.2010 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

12.08.2015 року ПАТ «КБ «Інвестбанк» в особі Філії ПАТ «КБ «Інвестбанк» у м. Одесі подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

06.11.2006 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «КБ «Інвестбанк» кредитний договір № 78/06, за умовами якого банк надав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 290000 дол. США.

06.11.2006 року у якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, ПАТ «КБ «Інвестбанк» уклав з нею іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі трьох нотаріально посвідчених договорів дарування від 19.10.1995 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов вищевказаного кредитного договору 08.04.2010 року відповідачем була направлена вимога про погашення простроченої заборгованості разом з пенею, у розмірі 328828,36 дол. США та попереджено, що у разі несплати простроченої заборгованості, банк вимагатиме дострокового погашення усього кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

20.05.2010 року приватним нотаріусом ОМНО Лічман І.М. був вчинений виконавчий напис, відповідно до якого було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 159,5 кв.м.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 визначено, що підставами для стягнення заборгованості у безспірному порядку проводиться за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Це також визначено у п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, а саме: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 року та ухвалою ВССУ від 17.09.2014 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Інвестбанк» в особі Філії ПАТ «КБ «Інвестбанк» у м. Одесі, вищезазначений договір іпотеки від 06.11.2006 року було визнано недійсним, у зв'язку з тим, що він був укладений без згоди позивача, як співвласника спірної квартири.

Зі змісту ухвали ВССУ від 17.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з грудня місяця 1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

19.10.1995 року подружжям було придбано 439/1000 частин вищезазначеної квартири, однак право власності на квартиру було зареєстровано лише за ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.11.2012 року, за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину 439/1000 частин вказаної квартири.

Тобто, було доведено та встановлено, що позивач являється співвласником вказаної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за, виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів.

Вищевикладене ґрунтується на висновках узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року.

Колегія суддів вважає правильним неприйнятим до уваги районним судом посилання представника відповідача на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.08.2011 року, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки дане рішення були ухвалено до визнання недійсним іпотечного договору, на підставі якого був вчинений оскаржуваний виконавчий напис.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що договір іпотеки від 06.11.2006 року, який визнано судом недійсним, не створює юридичних наслідків, зокрема не передбачає на підставі виконавчого напису нотаріуса можливості звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, виконавчий напис приватного нотаріуса ОМНО Лічман І.М. від 20.05.2010 року про звернення стягнення на вищевказану квартиру, є таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» в особі Філії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» у м. Одесі - відхилити. .

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О.Суворов

П.М. Черевко

21.10.2015 року м. Одеса