АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6897/15 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
Справа № 641/5241/13-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2014 року

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей Колект», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей Колект», вказувало, що 07 серпня 2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в сумі 55 000 доларів США строком до 07 серпня 2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 57 203,89 доларів США, що по курсу НБУ складає 451 464054 грн. 07 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено також договір споживчого кредиту на суму 52 000 доларів США зі строком повернення до 07 грудня 2037 року зі сплатою 12,9% річних. Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року становить 27 673,03 доларів США, що за курсом НБУ складає 218 401,09 грн. 30 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 20 950 доларів США строком до 30 серпня 2018 року зі сплатою 12% річних, сума заборгованості за яким, станом на 03 серпня 2010 року складає 21 152,10 доларів США, що за курсом НБУ є 166 936,61 грн. 07 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено ще один договір про надання споживчого кредиту на суму 22 800 доларів США строком до 07 грудня 2017 року зі сплатою 13,90% річних. Заборгованість за цим договором складає 21 914,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 172 952,75 грн. Вищевказані договори забезпечені договорами поруки, укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Крім того, 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_2 на підставі кредитних договорів. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов'язанні та заміна позивача у справі.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «Кей Колект» просило суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 127 943,41 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним обмінним курсом НБУ на дату винесення рішення, а також солідарно стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей Колект» заборгованість за кредитними договорами в сумі 127 943,41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 липня 2014 року складає 1 531 482,60 грн. Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що за вимогами чинного законодавства єдиним законним засобом платежу є гривня, тоді як кредитні договори, за якими стягнута сума боргу, були укладені в іноземній валюті, що є підставою для визнання договорів недійсними з моменту їх укладення. Також ОСОБА_1 посилається на недійсність кредитних договорів з підстав неправильного порядку розрахунку та зазначення розмірів відсоткової ставки за кредитами.

Відповідачі про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка відповідачів, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, що є підставою для настання наслідків, передбачених договором та законом.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 07 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого останній отримав в кредит 55 000 доларів США строком до 07 серпня 2017 року зі сплатою 13,5% річних (а.с.5 т.1).

Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2006 року становить 57 203,89 доларів США (а.с.8 т.1)., яка складається з:

-35 416,98 доларів США - заборгованість за кредитом;

-7 080,05 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом;

-7 808,11 доларів США - пеня прострочена заборгованість по процентам;

-3 271,81 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-3 626,94 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті на суму 52 000 доларів США строком на 07 грудня 2037 року зі сплатою 12,90% річних (а.с.15 т.1).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання від 07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладені договори поруки (а.с.33-34 т.1).

Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року становить 27 673,03 доларів США яка складається з:

-24 912,47 доларів США - заборгованість за кредитом;

-2 465,27 доларів США - прострочена заборгованість за процентами;

-40,41 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-254,88 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

30 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений ще один договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит на суму 20 950 доларів США строком до 30 серпня 2018 року зі сплатою 12% річних (а.с.35 т.1).

На забезпечення виконання вищевказаного кредитного зобов'язання між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладені також договори поруки (а.с.49,50 т.1).

Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року складає 21 152,10 доларів США, з яких:

-15 395,15 доларів США - заборгованість за кредитом;

-2 377,51 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом;

-2 883,01 доларів США - пеня прострочена заборгованість по процентам;

-241,64 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-254,79 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

07 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 також укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 22 800 доларів США зі строком повернення 07 грудня 2017 року зі сплатою 13,90% річних (а.с.51 т.1).

На забезпечення вищевказаного договору кредиту також укладені договори поруки, поручителями за якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.66 т.1).

Станом на 03 серпня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року складає 21 914,39 доларів США, яка складається з наступного:

-16 910 доларів США - заборгованість за кредитом;

-2 245,75 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом;

-2 421,86 доларів США - пеня прострочена заборгованість по процентам;

-208,68 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-128,10 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

За змістом ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріали справи свідчать, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу за умовами якого останній отримав право вимоги до відповідачів за кредитними договорами від 07 серпня 2006 року, 07 грудня 2007 року, 30 серпня 2007 року та від 07 грудня 2007 року (а.с.204 т.1).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512, ст.. 513 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Укладаючи договір відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 1077, 1078,1082 , 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти кредитування.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недійсність кредитних договорів спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, укладаючи договори як кредиту, так і поруки, сторони досягли згоди стосовно усіх його пунктів та умов, що підтверджується їх особистими підписами.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача отримання кредиту, з боку відповідача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Стосовно посилання заявника на неправомірність укладення договорів в іноземній валюті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Матеріали справи свідчать, що АКІБ «УкрСиббанк», як фінансова установа, отримав у встановленому законом порядку (статті 19,47 Закону України «Про банки та банківську діяльність) банківську ліцензію № 75 та дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу П Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-У1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання) (а.с.90 т.1).

Отже, згідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивач має право здійснювати операції з валютними цінностями. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач набув право вимоги стягнення заборгованості до відповідачів відповідно до вимог чинного законодавства

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог та доведено ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх заперечень проти обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: