РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8581/15-ц

пр. № 2/759/4198/15

27 жовтня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Борисенко А.М., Левко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.06.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - дідусь позивача. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2.

Право власності на зазначене майно відповідачі визнали за собою у судовому порядку. Проте, як зазначив позивач, відповідачі знехтували прижиттєвим розпорядженням спадкодавця, та домовленістю щодо 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яку спадкодавець за життя заповідав позивачу.

Проте, після смерті ОСОБА_4, відповідачі поділили спірну квартиру між собою знехтувавши сімейною домовленістю та волею спадкодавця.

З огляду на зазначені обставини, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні 19.10.2015 року представник позивача ОСОБА_5 підтримав позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 19.10.2015 року відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 заперечували щодо наявності підстав для задоволення позову, зазначивши, що позивач у встановлені законом строки не звертався із заявою до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а відповідачі набули право власності на законних підставах.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні 19.10.2015 року позов визнав.

Допитані судом свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_2 у судовому засіданні 19.10.2015 року надали свідчення, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 мав намір подарувати частину спірної квартири позивачу, про що неодноразово про це говорив.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2014 року у справі №22-ц-796/12006/2014 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та на ? частину гаражного боксу АДРЕСА_2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, згаданим судовим рішенням, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та на ? частину гаражного боксу АДРЕСА_2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, відповідачі отримали своє право власності на спірну квартиру та гаражний бокс на законних підставах, а саме на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що за час життя ОСОБА_4 не залишив заповіту, а спадкування відбулося у відповідності до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Отже, Цивільним кодексом України передбачено єдиний випадок волевиявлення особи, щодо свого майна на випадок смерті - це заповіт.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що за час життя ОСОБА_4 не залишив заповіту, а спадкування між спадкоємцями відбулося у відповідності до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 321, 1216, 1217, 1223, 1247, 1270, 1272, 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник