Номер провадження: 22-ц/785/5505/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 «Про повернення грошей сплачених в якості авансу», -

ВСТАНОВИЛА:

24.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточнені, по якому просив стягнути з відповідача в якості авансу суму боргу у розмірі 73845 грн., 3 % річних у розмірі 17722 грн., пеню у розмірі 20676 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування вимог, позивач посилався на те, що в липні 2006 року між ним та відповідачем була досягнута згода щодо продажу належного відповідачці житлового будинку № 99 по вул. Леніна у с. Старокозаче, Б.-Дністровського району, Одеської області. Вони досягли згоди щодо ціни та строків виконання зобов'язань: протягом наступного року він частинами виплачує відповідачу гроші за вищевказаний будинок, а саме: за період з 26.07.2006 року по 07.11.2007 року на загальну суму 2700 дол. США. Умови договору він виконав повністю, про що були складені відповідні розписки відповідачем. Після того, як він повністю розрахувався з відповідачем за житловий будинок, вона пообіцяла йому, що на протязі наступних місяців підготує усі необхідні документи для оформлення угоди купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса: а саме здійснить поточну інвентаризацію, оцінку нерухомого майна, сплатить заборгованість за комунальні платежі, світло та інше. Однак, більше ніж через рік відповідач повідомила, що у неї обманним шляхом відібрали вказаний житловий будинок: начебто згідно рішення суду вона продала будинок іншій особі, у зв'язку із чим вона не має можливості оформити договір купівлі-продажу. Відповідач запевнила його, що після скасування рішення суду та реєстрації права власності, яке оформлено на іншу особу ОСОБА_4, вона здійснить оформлення угоди про продаж будинку. В квітні 2011 року відповідач звернулась з апеляційною скаргою та апеляційним судом Одеської області скасовано рішення Б.-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору продажу дійсним та визнання права власності. Після скасування рішення районного суду, відповідач знову звернулась до нього з проханням надати додатковий строк для підготування необхідних документів для оформлення договору купівлі-продажу, але в грудні 2011 року позивачу стало відомо, що відповідач продала спірній житловий будинок ОСОБА_5, яка вже оформила право власності та при цьому повністю розрахувалась з відповідачем. У свою чергу відповідач не повертає позивачу отриманні від нього грошові кошти.

Позивач до суду не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги, які просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, будучи сповіщеною належним чином, до суду не зявилась.

ОСОБА_6-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2015 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 73845 грн., 3 % річних у розмірі 17722 грн., пеню у розмірі 20676 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн., в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

07.05.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, а також на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, районний суд виходив із доведеності отримання ОСОБА_2 від позивача суми завдатку 2700 доларів США в рахунок підтвердження зобов*язання і на забезпечення купівлі житлового будинку, невиконання відповідачкою свого обов*язку та, відповідно, необхідності повернення цієї суми. Одночасно, суд вважав законною вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних і пені на суму даного боргу.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується частково.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом правильно встановлено, що в липні 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була досягнута угода про продаж останньою позивачу житлового будинку з господарськими спорудами № 99 по вул. Леніна в с. Старокозаче, Білгород-Дністровського району Одеської області за 2700 доларів США, які мали передаватись частинами протягом року.

За період з 26.07.2006 року по 07.11.2007 року передав відповідачу частинами кошти на загальну суму 2700 дол. США. Умови договору він виконав повністю, про що були складені відповідні розписки відповідачем, а в останній власноручно складеній зазначила, що отримала розрахунок за проданий будинок повністю при двох свідках ( а.с.9-14).

Судом апеляційної інстанції було оглянуті оригінали розписок та ОСОБА_2, що розписки були написані нею власноруч.

Однак, у подальшому угода про продаж будинку укладена не була.

Суд першої інстанції правомірно стягуючи з відповідача отриману нею в рахунок продажу житлового будинку 73845 грн. ( еквівалент 2700 доларів США), помилково вважав дану суму завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов*язання і на забезпечення його виконання. Про що укладається договір про передачу завдатку в такій формі, в якій має укладатись майбутній договір.

Якщо буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В даному випадку сторони лише домовились про укладання договору, але відповідно його не оформили.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що фактично відповідач отримала від позивача авансові платежі в рахунок виконання договору, а тому вони повертаються в тому розмірі, в якому видавались як авансові платежі.

Що стосується висновків районного суду про обґрунтованість позовних вимог про нарахування на суму авансу і стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та пені згідно ч.3 ст. 549 ЦК країни, то вони є помилковим та не відповідає нормам матеріального права.

Щодо нарахування та стягнення 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов*язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов*язання. Тобто, даний закон пов*язаний з правовідносинами щодо передачею однією стороною договору безпосередньо грошових коштів та обов*язком іншої сторони повернення грошових коштів.

Судом же було встановлено, що між позивачем та відповідачем склались правовідносини домовленості щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку, отримання з цією метою відповідачем суми авансових платежів, тобто у відповідача у цих правовідносинах виникло зобов*язання щодо укладання договору купівлі-продаж, а не грошове зобов*язання.

Отже, до даних правовідносин вимоги ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення зобов*язання не можуть застосовуватись.

Також, помилковим є в оскарженому судовому рішенні застосування до даних правовідносин нарахування пені на суму авансових платежів із застосуванням положень ч.1 ст. 624 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов*язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Аналізуючи положення даного закону, колегія суддів зазначає, що цей закон має застосовуватись відносно тих правовідносин, які склались між сторонами у зв*язку з укладанням ними конкретного договору, умовами якого або актами цивільного законодавства на боржника покладено виконання певного зобов*язання, а наслідками порушення такого зобов*язання є нарахування та стягнення неустойки.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ч.1 ст.1167 ЦК України, задовольнив частково вимоги про стягнення моральної шкоди, виходячи із того, що відповідачка без належної та правової підстави зберігає в себе грошову суму, договір не оформляє, чим завдала позивачу моральну шкоду, що також є помилковим висновком.

Даний закон знаходиться в Підрозділі 2 «Недоговорні зобов*язання» в Главі 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України та застосовується до деліктних правовідносин, які не пов*язані з договірними зобов*язаннями. Між сторонами по даному спору виникли договірні правовідносини.

На дані обставини та положення закону районний суд уваги не звернув та помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Отже, у зв*язку з неправильним застосуванням районним судом норм матеріального права, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України судове рішення в частині стягнення 3% річних, пені та моральної шкоди слід скасувати та в скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 квітня 2015 року в частині стягнення 3% річних, пені та моральної шкоди скасувати.

В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

21.10.2015 року м. Одеса