Справа №473/1900/13-ц 12.10.2015 12.10.2015 12.10.2015
Провадження №22-ц/784/2491/15
Головуюча першої інстанції: Ротар М.М.
Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Лівшенка О.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_4

представників - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.09.2015 р., у справі за

заявою

ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.06.2012 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Райффайзаен Банк Аваль»), про визнання правочину, процедури підготовки, проведення та оформлення результатів прилюдних торгів недійсними,

встановила:

18.03.2015 р. ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Нива - В.Ш." ,управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, публічне акціонерне товариство «Райффайзаен Банк Аваль», про визнання правочину, процедури підготовки, проведення та оформлення результатів прилюдних торгів недійсними.

Посилаючись на те, що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, виданого за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.01.2014 р. сплив, а також на те, що справа розглянута по суті з ухваленням рішення, яке набрало законної сили, заявник просив задовольнити його заяву.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.09.2015 р. в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на те, що потреба в забезпеченні позову відпала, просив ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала, або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до правил ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації, відповідно до закону.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав

на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року

N 1952-IV ( з подальшими змінами, далі - Закон N 1952-IV) встановлена обов'язковість державної реєстрації речових прав та правові наслідки її здійснення чи нездійснення.

Зокрема, статтею 2 Закону N 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону N 1952-IV ( в редакції від 04.07.2012 р.) визначено, що державна реєстрація прав є обов'язковою, а права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.06.2012 р. було вжито заходи забезпечення вищевказаного позову ОСОБА_4 шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, пов'язані з реєстрацією або перереєстрацією прав власності на нерухоме майно - кафе та банк, розташовані по АДРЕСА_1 у м. Вознесенську Миколаївської області, або оформлення будь-яких документів, пов'язаних з відчуженням цього майна, до розгляду справи по суті.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.11.2013 р. позов ОСОБА_4 було задоволено. Визнано прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а саме: нежитлової будівлі - кафе та банку по АДРЕСА_1 в м. Вознесенську Миколаївської області та нежитлової будівлі - склад по АДРЕСА_2 в м. Вознесенську Миколаївської області, належних ОСОБА_7, проведених 25.02.2012 р., такими, що не відбулися. Визнано результати прилюдних торгів з реалізації даних об'єктів недійсними. Визнано недійсними протоколи №1512046-1 та №1512046-2 від 25.05.2012 р.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.01.2014 р. рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимог щодо об'єкта за адресою АДРЕСА_2 у м. Вознесенську та визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. В цій частині ухвалено нове рішення. Визнано прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі кафе та банку по АДРЕСА_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, належних ОСОБА_7, проведених 25.05.2012 р., недійсними. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Таким чином спір вирішено по суті, позовні вимоги задоволено, а результати публічних торгів з продажу арештованого заставного нерухомого майна визнані недійсними.

У справах такої категорії в разі визнання торгів недійсними не застосовуються правила реституції, передбачені ст. 216 ЦК України, оскільки предмет застави залишається у розпорядженні державного виконавця, який має вирішити питання про подальшу долю заставного майна у відповідності до положень діючого законодавства, яким визначаються правові наслідки недійсності публічних торгів.

За результатами недійсних торгів ОСОБА_6 одержав свідоцтво про право власності на придбане нерухоме майно, але не здійснив його державну реєстрацію внаслідок чого, не набув права користування, розпорядження та володіння предметом недійсних торгів.

Статтею 154 ЦПК України визначено порядок, умови та виключний перелік підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Зокрема, скасування цих заходів передбачено у разі відмови у задоволенні позову, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі.

В той же час, зазначена норма не передбачає підстав для скасування за заявою відповідача заходів забезпечення позову у разі задоволення позову.

Адже у цьому випадку предмет позову чи майнові права на нього переходять до позивача або до іншої заінтересованої особи, а відповідач відповідно таких прав позбавляється.

З наданих до справи та належним чином досліджених письмових доказів видно, що після скасування торгів виконавче провадження з реалізації арештованого майна ОСОБА_7 не завершене.

При цьому державним виконавцем остаточно не вирішена доля нерухомого майна, реалізацію якого на торгах визнано недійсною.

Суд належним чином з'ясував дійсні обставини справи, врахував наведені вимоги закону та прийшов правильних висновків про відсутність у відповідача матеріально-правового інтересу щодо скасування заходів забезпечення позову та правових підстав для здійснення судом цієї процесуальної дії.

Посилання в оскаржуваній ухвалі на відсутність у відповідача процесуального права на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову є помилковим, але воно не впливає на правильність висновків суду по суті вирішення заяви відповідача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність потреби у збереженні заходів забезпечення позову та закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_7 не закінчене, а заборгованість за рахунок арештованого майна не погашена.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, так як не доведена наявність обставин з якими закон пов'язує можливість скасування заходів забезпечення позову.

Необґрунтованими слід визнати також і доводи щодо вирішення зазначеного процесуального питання неповноважним судом.

Адже відповідно до приписів ст., ст. 8, 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» повноважним є суддя, який уповноважений здійснювати судочинство, а визначення судді для розгляду конкретної справи здійснено автоматизованою системою документообігу суду без будь-якого впливу чи незаконного бажання.

Саме такий повноважний суддя здійснював провадження у справі.

Помилка при розподілі справи, всупереч вимогам «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» не впливає на повноважність статусу судді, який розглядав справу, оскільки розподіл справи відбувся за передбаченим ч.4, ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» принципами випадковості, хронологічного порядку надходження та із забезпеченням заборон, передбачених ч.5 ст. 15 цього закону щодо судді, який не має права приймати участь у справі та за відсутності будь-якого незаконного впливу чи бажання.

Встановлене свідчить про обгрунтованість оскаржуваної ухвали та відсутність правових підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314-315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.09.2015 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але оскарженню у касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина