Справа № 572/1734/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - МАРТИНЮК І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь 6 211 грн. належних сум при звільненні, а саме : 925 гривень заробітної плати за квітень 2015 року, 5 286 гривень компенсації за невикористані щорічні відпустки, крім цього середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту звільнення і до прийняття судом рішення по цій справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали повністю. В подальшому позивач зменшила позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на користь позивача 5 286 гривень компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту звільнення і до прийняття судом рішення по цій справі.

Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлялась про час слухання справи відповідно до закону, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши докази, надані позивачем, суд дійшов до наступного.

Із наданої позивачем копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 15 жовтня 2013 року, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно була працевлаштована продавцем непродовольчих товарів в магазині «Полоскун», що розташований за адресою вул.Ткача,4г.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідачем заперечень щодо заявлених позовних вимог та доказів на їх доведення подано не було, крім цього, відповідачем проігноровано вимоги суду щодо надання доказів за клопотанням позивача - суд приймає надані позивачем докази як належні та керується виключно розрахунками, які здійснені позивачем.

Таким чином, при вирішенні питання обґрунтованості позову суд керується лише поясненнями, розрахунками та доказами, наданими позивачем і вважає, що відповідач має сплатити ОСОБА_1 2 088 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 5 568 грн. середнього заробітку за період затримки належних при звільненні сум.

При обчисленні вказаних сум суд керується умовами трудового договору, укладеного сторонами по справі, відповідно до якого розмір заробітної плати визначається за згодою сторін та не може бути нижчим законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати (п.3 Договору), крім цього, вказаним договором передбачено, що тривалість щорічної оплачуваної відпустки не може бути меншою 24 календарних днів.

Із змісту ст.116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

ОСОБА_1 вказує, що за період роботи у ОСОБА_2, тобто, з 15 жовтня 2013 року по 15 квітня 2015 року, позивачу жодного разу не надавались щорічні відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» - у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Загальна тривалість роботи позивача у відповідача становить 1 рік 6 місяців, а тому позивач мала право на отримання за цей період 36 днів щорічної основної відпустки, компенсація за яку становить 2 088 грн. (36 днів х 58 грн.).

Судом не приймаються до уваги пояснення представника позивача щодо необхідності стягнення з відповідача і компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки тривалість відпустки - 24 календарних дні, обумовлена умовами укладеного сторонами 15 жовтня 2013 року трудового договору, умови якого позиваче не оскаржувались.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не проведено розрахунок при звільненні з роботи позивача.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1218 грн., середньоденний заробіток позивача становить 58 грн. (1218 грн. : на 21 день).

ОСОБА_1 була звільнена ОСОБА_2 15 квітня 2015 року, тобто, середній заробіток позивача за час затримки належних сум при звільненні становить 5 568 грн. (96 робочих днів, які минули з моменту звільнення позивача до ухвалення судом рішення х 58 грн.)

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного, ст.ст.94, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 088 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 5 568 грн. середнього заробітку за період затримки належних при звільненні сум, всього 7 650 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 243 гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд.

СУДДЯ підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області ОСОБА_3