Провадження №2/761/7888/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.
при секретарі Кріт І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (Позивач, Банк) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач), про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої позовні вимоги Банк обґрунтовує тим, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 2615/0308/71-018, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмір 100 000,00 доларів США, зі сплатою 11,90% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 березня 2028 року.
Також зазначив, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Сведбанк»
Також зазначив, що 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором №2615/0308/71-018 від 20.03.2008р., що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1. Відповідно до умов вказаного договору ПАТ Дельта Банк» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та забезпечувальними договорами.
Враховуючи вищевикладене, Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20.03.2008р. в сумі 1 872 481,45 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., під номером АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., під номером АДРЕСА_1.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2015р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.52).
В судове засідання представник Позивача не з'явився, однак звернувся з заявою про розгляд справи без його позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 2615/0308/71-018 (далі - Кредитний договір) (а.с.7-12).
Також встановлено, що 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором №2615/0308/71-018 від 20.03.2008р., що був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 Відповідно до умов вказаного договору ПАТ Дельта Банк» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та забезпечувальними договорами (а.с.31-37).
Відповідно до ст. 512 ЦК України однією з підстав зміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).
Відповідно до п.п.1.1. Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000,00 дол. США на строк з 20.03.2008 року по 20.03.2028 року включно та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.
Відповідно до п.п.1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.
Згідно п.п.1.4. Кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі продажу між позичальником та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з метою придбання: двокімнатної квартири, загальною площею 45,00 кв.м., під АДРЕСА_1.
Згідно п.п.3.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_3 щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.
За п.п.3.2. Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, позичаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.
Згідно п.п.3.3. Кредитного договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником через касу банку на рахунок нарахованих відсотків НОМЕР_2 щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяць фактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасно з погашенням кредиту.
В забезпечення виконання Відповідачем зобов'язань за Договором кредиту № 2615/0308/71-018 від 20.03.2008р., між Позивачем та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 2615/0308/71-018-Z-18 від 20.03.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 1309 (а.с.21-23).
Відповідно до п.1. Іпотечного договору, цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 2615/0308/71-018 від 20.03.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотеко держателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язання, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов.
Відповідно до п.2. Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю належне йому на праві власності майно: двокімнатна квартира, загальною площею 45,00 кв.м., під номером АДРЕСА_1. предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Коптєлевою О.Р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.03.2008 року в реєстрі за №1304 та внесено в Державний реєстр правочинів 20.03.2008 року, про що видано відповідний витяг та буде зареєстрований в комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».
Відповідно до п.5. Іпотечного договору, за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 634 000,00 грн., що на момент укладання угоди становить за курсом НБУ 125 544,55 дол. США.
Згідно п.п. 11. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язння повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).
Як встановлено у судовому засіданні Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі та порядку, визначеними Кредитним договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві у порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-61цс15 від 27.05.2015р., яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, визначено, що положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» (далі - Постанова від 30.03.2012р. №5) передбачено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).
В позовній заяві Позивачем не зазначено ціну предмета іпотеки за якою він просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на цей предмет.
Водночас Позивачем не надано суду оцінки іпотечного майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності для можливості встановлення співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.
Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 625,1054 ЦК України, ст.ст. 3, 33, 38 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням Постанови Верховного Суду України у справі № 6-61цс15 від 27.05.2015р., п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р., та керуючись ст.ст. 11, 6-8, 10, 15, 30, 60, 61, 62, 64, 88, 197, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України суд,-
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: