АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7145/15 Справа № 208/1659/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нельга Д. В. Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення коштів, стягнення заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 30.10.1993р. по 22.03.2011р. він перебував у шлюбі з відповідачкою і у період шлюбу 19.12.2006р. ними за спільні кошти було придбано об'єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка площею 0,10га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 яке було оформлено на ім'я відповідачки.

На момент придбання нерухомості, готовність незавершеного будівництва складала 55%, і після придбання об'єкта нерухомості вони за спільні кошти продовжили будівництво, і станом на 17.09.2007р. готовність незавершеного будівництва склала 89%, у зв'язку з чим вони отримали кредит для завершення будівництва, і станом на 10.02.2014р. будівництво завершено, а тому позивач просив визнати за ним право власності на ? частину вказаного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 198,5кв.м, та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, стягнення заборгованості по аліментам, посилаючись на те, що у період шлюбу, з метою завершення будівництва придбаного у період шлюбу з позивачем спірного будинку, вона уклала кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк», за умовами якого отримала кредитні кошти у розмірі 141 000грн.

З січня 2009р. вона самостійно повернула банку кошти, отримані нею на придбання спільного з позивачем будинку, у розмірі 199 042,54грн., на підставі чого просить суд стягнути з позивача ? частину вказаної суми, яка дорівнює 99 521,27грн., а також посилаючись на те, що ОСОБА_2 за рішенням суду зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей, однак ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 4 798,20грн., яку вона також просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.06.2015р. в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, стягнення заборгованості по аліментам задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 798,20грн. заборгованість по аліментам, що виникла станом на 04.05.2013р.; 99 521,27грн. що складає ? частину суми, сплаченої ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-136-7, укладеного 07.11.2007р. між ОСОБА_3 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», а також судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог, та в частині стягнення з нього коштів по квитанціям від 30.11.2009р. на суму 58 000грн., та від 19.02.2010р. на суму 10 400грн. скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його первісний позов, та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Оскільки ОСОБА_2 не наводить в апеляційній скарзі доводів про непогодження з рішенням суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 заборгованості про аліментам, колегія суддів вважає, що в цій частині він погодився з рішенням суду, і в цій частині він його не оскаржує.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 30.10.1993р.

У період шлюбу, а саме 19.12.2006р., згідно договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва, сторони придбали незавершений будівництвом будинок, будівництво якого здійснено на 55% який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,10га, яка знаходиться за адресою розташування незавершеного будівництва, і вказане майно було оформлено на відповідача по справі ОСОБА_3

07.11.2007р. відповідач уклала договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-136-7 із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» - правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», за умовами якого банк, шляхом встановлення меж максимального ліміту заборгованості до 200 000грн., надав ОСОБА_3 кредитні кошти зі сплатою 15% річних та комісій з кінцевим терміном повернення 06.11.2017р., і в забезпечення виконання умов укладеного договору між Банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку будинок, об'єкт незавершеного будівництва (готовність 89%), розташований за адресою: АДРЕСА_1 а також земельну ділянку площею 0,10га, розташовану у АДРЕСА_1

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.03.2011р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, і вказаним рішенням було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2009 року.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 звернувшись до суду з позовом про поділ майна зазначав, що станом на 10.02.2014р. будівництво спірного будинку завершено, а тому він просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку.

Проте розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що спірний будинок є об'єктом незавершеного будівництва і не набув у передбаченому законом порядку статусу житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 331 ЦК України, та ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва, ведення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкту новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Згідно роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Враховуючи, що позивач звернувшись до суду з позовом зазначив, що станом на 10.02.2014р. будівництво спірного будинку завершено, однак матеріали справи свідчать про те, що спірний будинок є незавершеним будівництвом, оскільки домоволодіння не прийнято в експлуатацію і як наслідок домоволодіння не зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому суд першої інстанції розглядаючи справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених вимог обґрунтовано прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову про визнання за ним права власності на ? частину спірного домоволодіння, оскільки позивач передчасно звернувся до суду з заявленим позовом.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення ? частини внесених нею коштів в рахунок погашення кредиту, отриманого у період шлюбу на добудову придбаного недобудованого будинку в сумі 99 521,27грн., суд першої інстанції встановив, що за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 105/6-136-7, відповідач ОСОБА_3 у період шлюбу, а саме 07.11.2007р., уклала за згодою ОСОБА_2 кредитний договір із Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» для завершення будівництва належного сторонам незавершеного будівництвом будинку, за умовами якого банк, шляхом встановлення меж максимального ліміту заборгованості до 200 000грн., надав ОСОБА_3 у тимчасове користування кредитні кошти зі сплатою 15% річних та комісій з кінцевим терміном повернення 06.11.2017р.

Відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р., до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Вирішуючи спір судом встановлено, що після припинення між сторонами шлюбних відносин, у період з 01.01.2009р. по 14.11.2014р. ОСОБА_3 особисто, за власні кошти у рахунок виконання грошового зобов'язання за кредитним договором сплатила банку 199 042,54грн.. які були отримані на потреби сім'ї, що підтверджується копіями квитанції, які містяться в матеріалах справи.

Встановивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд правильно прийшов до висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 половина сплачених нею коштів, що складає 99 521,27грн., і рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, з посиланням на те, що суд без належних правових підстав позбавив його права на належну йому ? частку у спільному майні подружжя безпідставні, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна, зазначивши що майно, яке підлягає поділу це завершений будівництвом житловий будинок, однак матеріалами справи було встановлено, що спірне домоволодіння не прийнято в експлуатацію, та не зареєстровано у встановленому законом порядку, і наведене не позбавляє ОСОБА_2 права звернутись до суду з позовом про поділ незакінченого будівництвом будинку, за наявності відповідних обставин, а саме якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво, про що роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок».

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване, ухвалене з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, з посиланням на те, що вирішуючи спір за вимогами ОСОБА_3 про стягнення половини сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд не врахував, що кошти за квитанціями від 30.11.2009р. на суму 58 000грн., та від 19.02.2010р. на суму 10 400грн. були сплачені ним особисто за рахунок власних коштів, не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки квитанції від вказаних дат свідчать, що платником коштів була ОСОБА_3, і на спростування вказаних обставин ОСОБА_2 під час розгляду справи як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідних доказів не надав, а тому оцінивши докази по справі, суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, і рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга не спростовує встановлених обставин та підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: