22-ц/775/1087/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кір'якова Н.П.
Доповідач Лоленко А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Лоленко А.В.,

суддів Попової С.А., Пономарьової О.М.

при секретарі Зливка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, зацікавлена особа: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, посилаючись на те, що державним виконавцем відкрито провадження по примусовому стягненню з нього заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 за дублікатом виконавчого листа.

У постанові державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року незаконно, без будь-якого розрахунку, зазначено розмір заборгованості по аліментам, який станом на 23 серпня 2012 року складає 48 581,88 грн. Разом з тим ніякої заборгованості по аліментам в нього немає, оскільки він своєчасно та повністю виплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.08.1997 року до досягнення ним повноліття. Яким чином виникла вказана заборгованість, жодним відділом ВДВС не перевірялось. Звірок по сумі заборгованості з ним не проводилося, постанов ВДВС про стягнення заборгованості він не отримував. Протягом всього часу сплати аліментів ні стягувач, ні виконавча служба його не повідомляли про наявність заборгованості. Крім того, ним здійснювалися перекази коштів на відкритий у відділенні «Приватбанку» рахунок стягувача. За місцем його мешкання у м.Боярка Київської області, постановою відповідного відділу ДВС від 17 жовтня 2013 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа про стягнення з нього аліментів через відсутність розрахунку заборгованості по аліментам. Двічі у вересні, жовтні 2014 року заявник звертався з письмовими вимогами до Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції про надання відповідного розрахунку заборгованості , яка виникла з 2001 року у розмірі 48 581,88 грн., але ж відповідей не отримав по теперішній час.

Просив суд поновити строк на звернення із скаргою; визнати дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження по стягненню з нього заборгованості по аліментам у розмірі 48 581 грн.88 коп. неправомірними; скасувати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року про стягнення з нього заборгованості по аліментам в розмірі 48581,88 грн.

Справа неодноразово розглядалась судовими інстанціями.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини , що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права.

У судове засідання представник Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, зацікавлена особа: ОСОБА_2 не з»явились, повідомлені належним чином , від ВДВС та представника ОСОБА_2 - адвоката Гуртового М.Б. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю. ОСОБА_1 надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності.

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги .

Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції посилався на те, що заявником не надано суду доказів того, що Жовтневий ВДВС ММУЮ в Донецькій області виконував будь-які дії по відкриттю виконавчого провадження та не надано постанову від 10.09.2013 року про стягнення з заявника заборгованості по аліментам.

Але судом першої інстанції було досліджено ( як вказано в ухвалі а.с. 104) виконавче провадження по стягненню аліментів з заявника на користь ОСОБА_2, з якої встановлено, що вказане виконавче провадження було закінчене 10.09.2013 року , про що прийнято постанову.

Разом з тим, суд першої інстанції не з»ясував питання щодо визначення в даній постанові суми заборгованості по аліментам в розмірі 48581,88 грн., на підставі якого розрахунку визначена вказана заборгованість та не перевірив правильність розрахунку, з яким не згоден заявник.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно ,але не менш ніж 1/2 неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян на кожну дитину,починаючи з 18.08.1997 року і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 263/9293/13ц, виданого 10 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 закінчено відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України « Про виконавче провадження». В постанові про закінчення виконавчого провадження від 10 вересня 2013 року державним виконавцем зазначено, що заборгованість по аліментам станом на 23 серпня 2012 року (дата повноліття дитини) становить 48 581,88 грн.

Не погоджуючись із вказаним розрахунком, боржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч.2. ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

За правилом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у ч. ч. 3, 4 вказаної статті Закону визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше ніж встановлено Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з п. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі - постанова) судам роз'яснено,що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Крім того,суд першої інстанції не звернув уваги на роз*яснення,наведені в п.18 вказаної постанови ,що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Згідно з ч.1 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення , дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

В ч. 3 ст. 387 ЦПК України вказано, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України вказані норми закону та надані роз*яснення не врахував, у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, не звернув уваги та не перевірив доводи скарги, не зазначив, в чому полягає встановлення обґрунтованості скарги заявника ,чи правомірності дій державного виконавця, не перевірив підстави відкриття та закінчення виконавчого провадження за дублікатом виконавчого листа про стягнення аліментів ,не перевірив розрахунок заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, наявність чи відсутність заборгованості, правомірність чи незаконність нарахування боргу, порядок і правильність розрахунку боргу та ухвалив рішення з порушеннями норм процесуального права.

Враховуючи викладене,ухвала суду першої інстанції на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді