Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/480/15-ц Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Просила встановити безоплатний, безстроковий сервітут на її користь щодо земельної ділянки відповідача для визначення проходу до своєї частини помешкання розміром 2 м по ширині і 1,7 м по довжині проходу. В обґрунтування позову посилалася на те, що їй на праві власності належать земельні ділянки по АДРЕСА_1: площею 0,1250 га для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель та 0,1859 га для ведення особистого селянського господарства. Такого ж розміру земельні ділянки виділені і співвласнику житлового будинку ОСОБА_2 Частина межі земельної ділянки проходить по стіні її частини житлового будинку, на якій знаходиться вікно, однак доступу до нього та до своєї частини стіни вона не має.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що відповідач категорично заперечила проти встановлення сервітуту. Нормальне використання належної їй нерухомості неможливе без обтяження сервітутом сусідньої земельної ділянки, оскільки межа земельної ділянки ОСОБА_2 проходить по стіні її частини житлового будинку. Відповідно до державних будівельних норм для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 квітня 2011 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2012 року залишено в силі, поділено житловий будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку біля нього, розташовані по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.8-9, 29-32).

Виділено у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель по 0,1250 га кожній, а також земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею по 0,18598 га кожній, які знаходяться біля належних їм частин житлового будинку згідно плану встановлення меж (додаток до висновку Новоград-Волинського земельно-кадастрового бюро від 04 серпня 2006 року).

Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Коло об'єктів сервітуту розширено до категорії нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Зокрема, ч.1 ст.99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд тощо.

Позивач просить встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки відповідача для визначення проходу до її частини помешкання.

Необхідність земельного сервітуту обґрунтовує тим, що в порушення земельного законодавства та державних будівельних норм, оскільки відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м., частина межі земельної ділянки проходить по стіні її частини житлового будинку, де знаходиться вікно її помешкання та частина стіни, до яких вона не має доступу для догляду за ними і здійснення їх поточного ремонту. Окрім того, відповідач встановила паркан впритул до вікна і стіни висотою 3 м., чим чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною будинку.

Як вбачається із матеріалів справи позивач має прохід до належної їй на праві власності частини житлового будинку через двір, зазначений під номером 13 по експлікації угідь на плані встановлених меж.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення земельного законодавства та ДБН при встановленні частини межі земельної ділянки по стіні частини житлового будинку позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки поділ житлового будинку в натурі та виділ земельних ділянок відбулися за вище вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Що ж стосується перешкод у доступі позивача до вікна та частини стіни через паркан, встановлений відповідачем, то з цього приводу ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, потреби позивача можуть бути задоволені іншим способом, відмінним від встановлення земельного сервітуту.

Окрім того, фактично йдеться про право для позивача користуватися не тільки земельною ділянкою відповідача, а й частиною її ганку, що відноситься до майнового сервітуту та виходить за межі заявлених вимог.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, позивач не довела, що нормальне господарське використання її частини житлового будинку є неможливим без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач категорично заперечила проти встановлення земельного сервітуту не змінює висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище та наступне.

Так, згідно ч.2 ст.100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

До письмового звернення про укладення у добровільному порядку договору про встановлення земельного сервітуту позивач не приєднала технічної документації відносно його меж.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: