Номер провадження: 22-ц/785/5486/15
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спадкодавцем четвертої черги; за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права на спадщину, -

встановила:

17 червня 2013р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, який остаточно уточнив, просила суд:

-визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5;

-усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири (том 1 а.с.7-8, том 2 а.с.65-67, 252-252).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка була рідною сестрою її дідуся з боку батька, тобто вона є її двоюрідною онукою померлої. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_3 стверджувала, що вона є спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті ОСОБА_5 та у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 Але нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_5, оскільки вона не надала нотаріусу усі докази на підтвердження родинного зв'язку між нею та ОСОБА_5

Крім того, через декілька днів після смерті ОСОБА_5, вона прийшла до її квартири та не змогла потрапити у квартиру, у зв'язку з тим, що там проживають невідомі особи, зокрема, жінка, прізвище якої їй стало відомо пізніше, а саме: ОСОБА_2, яка повідомила їй, що проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю та вважає, що вона має право на спадкування належної померлій квартири.

Позивач ОСОБА_3 вказала, що будь-яких інших родичів після смерті ОСОБА_5 не залишилось, як і немає осіб, що проживали з нею такий тривалий проміжок часу як 5 років, та вважає, що відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняли спірну квартиру.

ОСОБА_2 просила у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити та звернулася з позовом, в якому просила суд визнати її спадкоємцем четвертої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (том 1 а.с.132-134).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_5, що було встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013р. Позивач ОСОБА_2 стверджувала, що якби ОСОБА_3 підтримувала родинні стосунки з померлою ОСОБА_5, то вона б не заперечувала факту її сумісного проживання з ОСОБА_5, що вона знайома з ОСОБА_5 багато років, сумісно проживала з нею однією сім'єю з грудня 2005р., оскільки у неї не склалися стосунки з її чоловіком, та жодного разу вона не бачила і взагалі не чула про існування ОСОБА_3, як родички ОСОБА_5 Також вона здійснювала поховання ОСОБА_5, а ОСОБА_3 не була присутня на похованні ОСОБА_5

ОСОБА_2 зазначила, що мешкаючи разом з ОСОБА_5, вони здійснювали поточні ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги, вели спільний побут та господарство тощо, вона піклувалася про ОСОБА_5, водила її до лікарні, здійснювала покупку медичних ліків, готувала їй різні страви, тобто годувала її. ОСОБА_5 бажала оформити на неї заповіт щодо всього свого майна. Разом вони ходили до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини, але нажаль із-за раптової смерті ОСОБА_5 це не було зроблено. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, вона понесла усі витрати що стосувалися поховання ОСОБА_5, а про існування ОСОБА_3, яка стверджує, що вона є спадкоємцем 5-ї черги, вона дізналася лише наприкінці червня 2013р.

Позивач ОСОБА_2 вказала, що починаючи з грудня 2005р. до кінця квітня 2013р. вона проживала в квартирі АДРЕСА_1, весь цей час та до сьогоднішнього дня вона утримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги.

ОСОБА_2 вважала, що вона має право на спадкування після померлої ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги, і просила задовольнити її позов.

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2, в якому просила суд визнати за нею право на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала її мачухи ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2 а.с.89-90).

При цьому ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) вказала, що її батьком є ОСОБА_7, який був одружений з ОСОБА_5 Позивач стверджувала, що вона після отримання батьком спірної квартири, мешкала в ній. Хоча в подальшому вона із батьком проживали окремо, однак, вона постійно провідувала його та підтримувала із ним нормальні стосунки, як батька і доньки. Батько казав, що вона, як едина його донька успадкую все його майно після його смерті. Але після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2., вона дізналася, що батько залишив заповіт на ім'я ОСОБА_5, яка отримала у спадщину спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири АДРЕСА_1. Їй стало відомо, що у квартирі мешкають не відомі люди і вона боїться того, що вони можуть забрати шахрайським способом батькову квартиру. Вона декілька місяців намагається отримати від нотаріуса П'ятої Одеської Державної нотаріальної контори яку-небудь відповідь або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але марно. Враховуючи викладене та згідно закону, ОСОБА_4 вважала, що вона має право звернутись з цим позовом до суду для захисту свого права власності.

Ухвалами суду першої інстанції від 24 грудня 2013р., від 12 лютого 2014р. позовні вимоги за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спадкодавцем четвертої черги, позовні вимоги ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права на спадщину були об'єднані в одне провадження (том 1 а.с.126, том 2 а.с.76).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2013р. було виключено із кола відповідачів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення (том 1 а.с.127).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015р. був задоволений позов ОСОБА_3

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Суд вказав про усунення ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 4644грн.10коп.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було відмовлено (том 2 а.с.263-270).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_3, та відмовив їй у задоволені позову, не надав відповідну і належну оцінку усім обставинам по справі (том 2 а.с.279-281).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, сторони, їх представників, свідка, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість та доведеність її позовних вимог на підставі відповідних і допустимих доказів. Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2 і ОСОБА_4, суд першої інстанції вказав, що вони не надали суду відповідні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду та вважає, що рішення суду не підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

Подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_5 знаходилися у шлюбі з 19 липня 1976р.

В період шлюбу подружжя ОСОБА_5 придбали за договором купівлі-продажу від 12лютого 1996р. квартиру АДРЕСА_1 який у зв'язку з оформленням його на товарній Біржі, був визнаний дійсним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2007р.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_7 помер. Дружина померлого ОСОБА_5 після його смерті отримала 27 липня 2012р. свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину вищевказаної квартири (том 1 а.с.141).

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, яка є донькою померлого ОСОБА_7, так як ще рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012р. було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом. Тому єдиним власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 (том 1 а.с.138).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, у зв'язку із чим відкрилась спадщина (том 1 а.с.137).

Судова колегія вважає, що ОСОБА_2 не надала суду першої та апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази на підтвердження свого позову, та є неспроможними її доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Так, статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З довідки № 39 від 20 січня 2014р., наданої КП «Житлово-комунального сервісу «Фонтанський», дільниця № 4 про склад сім'ї та довідки про стан сплати житлово- комунальних послуг, вбачається, що ОСОБА_2 постійно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, а також згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси № 504/07 від 20 січня 2014р. вона отримує пенсію за цією адресою.

Посилання ОСОБА_2 про визнання її спадкодавцем четвертої черги з тих підстав, що вона з грудня 2005р. постійно проживала з померлою за спірною адресою не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору на право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст.3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'ю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Відповідно до п. 1 Узагальнення № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

В той час, як з паспорту ОСОБА_2 вбачається, що вона зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця пробивання в Україні» громадянин зобов'язаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятись з реєстрації за старим місцем проживання, але ОСОБА_2 цієї вимоги не виконала.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті до уваги покази допитаних у якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, оскільки вони є не конкретними та суперечать показам інших свідків, які стверджували, що ніколи не бачили ОСОБА_14 за адресою спірної квартири.

Судова колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_2, як на доказ сумісного проживання з ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29квітня 2013р. не лише з тих підстав, що воно було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014р., а і з тих підстав, що в даному рішенні суду взагалі відсутні мотиви та докази, з яких суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однієї сім'єю з ОСОБА_5

Судова колегія критично ставиться до показів допитаного у якості свідка чоловіка позивачки ОСОБА_2 проте, що вона не проживала з ним в квартирі АДРЕСА_2 оскільки це ні є доказом про сумісне проживання її з ОСОБА_5, а також з тих підстав, що вказаний свідок є зацікавленою особою в рішенні спору на користь його дружини, з якою він до цього часу знаходиться в зареєстрованому шлюбі.

Судова колегія прийшла до переконливого висновку про те, що бажання ОСОБА_2 піклуватися про ОСОБА_5 не може бути належним доказом проживання однією сім'єю з померлою.

За приписами частин 2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні прав а обов'язки. Сім'я створюється на підстав шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Доказів того, що ОСОБА_2 з грудня 2005р. проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, була пов'язана з нею спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, спільний бюджет, матеріали справи не містять, а відтак у неї відсутнє право на спадкування за законом у четверту чергу.

Спадкоємець ОСОБА_3 своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Судом першої інстанції було встановлено, що спадкоємцем п'ятої черги за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, відповідно до вимог ст.1265 ЦК України є її двоюрідна онука з боку батька - ОСОБА_3, що підтверджується відповідними документами, та фактично не заперечувалося сторонами. Тому судом першої інстанції відповідно до вимог закону було обґрунтовано задоволено позов ОСОБА_3

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (статті 10, 11 ЦПК України).

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в яких передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач ОСОБА_2 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні, допустимі та обґрунтовані докази на підтвердження свого позову та на заперечення проти позову ОСОБА_3

Апеляційна скарга носить описовий характер, доводів, які б спростовували вірні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції дана належна оцінка всім обставинам справи у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено без порушень вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра