Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2206/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

05 жовтня 2015 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Мейнарович Л.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у квітні 2014 року звернулася в суд з первісним позовом до ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, в якому зазначила, що 07.11.2013 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: - 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин грошового вкладу з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку № 281 м. Коростеня на рахунку № 93415; - 5/8 частин права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП "Прогрес" в розмірі 4,49 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі.

Бажаючи прийняти та успадкувати частину спадщини, вона звернулася із заявою до нотаріуса, де дізналася, що її брат ОСОБА_8 теж подав заяву про прийняття спадщини, але за заповітом на усе майно. Даний заповіт посвідчений 23.07.2007 року, про існування якого вона дізналася із відповіді нотаріуса.

Вважає даний заповіт нікчемним та недійсним, оскільки відповідачу ОСОБА_8 заздалегідь до складання заповіту було відомо про те, що їхня мати ОСОБА_3 знаходилась на обліку в лікаря - психіатра Коростенського районного ТМО, бо вона страждала психічним захворюванням і не могла керувати своїми діями та відповідати за них, була майже незряча. Скориставшись цим та приховавши факти, вважає, що відповідач змусив матір скласти заповіт на свою користь.

Просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8, посвідчений 23.07.2007 року Коростенською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 1450.

В свою чергу ОСОБА_8 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, в якому зазначив, що дійсно 07.11.2013 року померла їхня мати ОСОБА_3, яка на момент смерті була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Тобто разом з ним і він здійснював за нею постійний догляд і опіку, бо його за рішенням суду від 20.01.2011 року визнано опікуном, а матір недієздатною.

Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді: - 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин грошового вкладу з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку № 281 м. Коростеня на рахунку № 93415; - 5/8 частин права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП "Прогрес" в розмірі 4,49 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 3972 гривні.

23 лютого 2007 року спадкодавицею складено заповіт, яким остання на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження на все майно, на яке вона матиме право, заповіла йому.

У 2003 році, ще за життя матері, відносини між останньою та відповідачкою ОСОБА_1 погіршилися, в звязку з чим відповідачка припинила спілкування з матірю.

Їхня матір останні роки свого життя тяжко хворіла та через похилий вік і тяжку хворобу була в безпорадному стані та потребувала постійного піклування, догляду і матеріальної допомоги. Він та матір неодноразово просили відповідачку врахувати стан здоровя матері та відновити колишні відносини, зважаючи на те, що разом з відповідачкою було б легше доглядати за тяжко хворою матірю, але та відмовила. Тому він разом із дружиною та дітьми майже впродовж 10 років доглядав за тяжко хворою матірю, тоді як відповідачка цього не бажала робити.

Відповідачка у 2003 році після смерті батька ОСОБА_8, який помер 10.12.2002 року, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що окрім неї інших спадкоємців не має. В подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину, приховавши це від інших спадкоємців. У звязку з цим він звернувся в суд з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним і визнання права власності на цю частину спадкового майна. Також 01.10.2005 року і прокурор Коростенського району в інтересах ОСОБА_9 (їхнього брата) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним і визнання права власності на цю частину спадкового майна.

Усіма судовими інстанціями було відновлено право власності на спадкове майно за ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, що залишилось після смерті ОСОБА_8.

ОСОБА_1 незважаючи на судові рішення продовжувала чинити перешкоди в користуванні спільним майном, а саме зайняла увесь спадковий будинок та не давала доступу до будинку, ані йому, ані матері. За увесь час відповідачка жодного разу не намагалася помиритися задля нормального життя матері.

Тому вважає, що відповідачка під час тяжкої хвороби матері, яка була в безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялась від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки.

Просив суд ухвалити рішення про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Судом притягнуто до участі в справі, як співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які мають також інтерес до спадкового майна ОСОБА_3, оскільки вони являються дітьми останньої.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги свого позову підтримали, проти зустрічного позову заперечили та представник показав суду, що окрім позивачки та відповідача є ще у їхній сімї три чоловіки, з них ОСОБА_9 (який являється недієздатним), ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Підставами для визнання заповіту недійсним є відсутність волевиявлення у особи, що складала заповіт. У ОСОБА_3 волевиявлення не було тому, що в 2002 році помирає їхній батько ОСОБА_8 і позивачка доглядає свою матір і брата ОСОБА_9 та за згодою останніх ОСОБА_1 оформляє право власності за законом. Три роки ОСОБА_8 нікого з цього приводу не турбував. Однак у 2005 році він забирає до себе насильно з вул. Молодіжна, 25 свою матір і починає про неї піклуватись. Відразу після того, як він її забрав, в суді появляється позовна заява про визнання права власності ОСОБА_1 недійсним. В подальшому за судовими рішеннями право власності ОСОБА_1 частково було визнано недійсним та визнано право власності на 1/8 частину спадкового майно за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, що залишилось після смерті ОСОБА_8. Підставою для скасування права власності за ОСОБА_1 стало якраз пояснення лікаря - психіатра ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в лікаря - психіатра. Також вона пояснювала, що їхня мати в 2005 році мала психічне захворювання не могла керувати своїми діями. При цьому в судові інстанції на їхню вимогу жодного разу ОСОБА_3 не було доставлено ОСОБА_8, щоб можна було встановити про власне волевиявлення ОСОБА_3 щодо спадщини. У 2013 році мати помирає і тоді вони взнали, що у 2007 році ОСОБА_8 відвіз матір до нотаріуса, де остання нібито склала заповіт на його користь на усе майно. Все це було не так. Їм відомо, що до цього ОСОБА_8 возив матір ще до іншого нотаріуса, яка зрозумівши, що це не являється волевиявленням самої заповідачки, тому і не уклала цей заповіт.

При складанні заповіту нотаріусом свідки не потрібні, а в оскаржуваному заповіті вказані свідки. Як перевірявся стан здоровя ОСОБА_3 не відомо і ОСОБА_8 приховав це та й нотаріус не знав про те, що мати знаходиться у лікаря - психіатра на обліку та у неї є ще один син, який хворіє спадковою хворобою Дауна.

Мати до 2007 року вже не впізнавала ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які "проривались" до матері, аби провідати. Вона погано бачила.

Тому вони свій позов підтримують та не визнають зустрічний позов, який є надуманим тільки для того, щоб усунути ОСОБА_1 від своєї частки майна згідно заповіту.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_8, який був допитаний в якості свідка, приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність, заперечив проти первісного позову, підтримав свій позов та показав суду наступне. У 2005 році він забрав до себе з батьківської хати по вул. Молодіжна, 25 свою матір та починає про неї піклуватись. Матір він забрав тому, що ОСОБА_1 не піклувалась за матір та оформила усе спадкове майно після смерті батька на себе не маючи на це права та обдуривши усіх спадкоємців. В подальшому усіма судовими інстанціями його право на спадкове майно батька було поновлено. Що стосується заповіту, то йо-го мати сама попросила його підвезти її до нотаріуса, яку він завіз і вона склала на нього заповіт на своє майно. Тоді вона була при памяті та усвідомлювала значення своїх дій. Вона усіх впізнавала тоді, проживала у нього та спілкувалася на вулиці з людьми. Він здійснював за матірю постійний догляд і опіку, а коли її здоровя погіршилось, то він звернувся в суд і за рішенням суду від 20.01.2011 року його визнано опікуном, а матір недієздатною.

В звязку з тим, що ОСОБА_1 чинила перешкоди в користуванні спільним майном, а саме зайняла увесь спадковий будинок та не давала доступу до будинку, ані йому, ані матері, за увесь час жодного разу не намагалася помиритися з ним чи з матірю, тому вона не має ніякого права на спадкове майно матері. ОСОБА_1 ухилялась від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Просив ухвалити рішення та усунути ОСОБА_1 від права на спадщину матері, а також відмовити в задоволенні первісного позову.

Представник відповідача ОСОБА_8 за первісним позовом ОСОБА_6 заперечив проти первісного позову, підтримав зустрічний позов та показав суду, що 07.11.2013 року померла ОСОБА_3, яка на момент смерті була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3, який здійснював за нею постійний догляд і опіку, бо ОСОБА_1 цього не хотіла робити. Його за рішенням суду від 20.01.2011 року визнано опікуном, а їхню матір недієздатною.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку за заповітом від 23.02.2007 року в подальшому прийняв ОСОБА_3

Враховуючи те, що ОСОБА_1 у 2003 році після смерті ОСОБА_8, який помер 10.12.2002 року, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, в якій зазначила, що окрім неї інших спадкоємців не має, а в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину, приховавши це від інших спадкоємців. Також незважаючи на судові рішення продовжувала чинити перешкоди в користуванні спільним майном, а саме зайняла увесь спадковий будинок та не давала доступу до будинку, ані ОСОБА_8, чи матері, не намагалася помиритися з ними, під час тяжкої хвороби матері, яка була в безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялась від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, тому вона не має права на спадкове майно ОСОБА_3.

Просив суд відмовити в задоволенні первісного позову та ухвалити рішення про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій позов ОСОБА_1 підтримала і просила визнати заповіт недійсним, оскільки їхня мати на час укладення заповіту перебувала на обліку в лікаря психіатра, була психічно хвора, не могла керувати своїми діями та відповідати за них, була практично незряча. Зустрічний позов ОСОБА_8 вона не визнає, який вважає надуманим та безпідставним, а факти, викладені в позові перекрученими навпаки. Справу просила розглядати без її участі.

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 підтримав та пояснив, що їхня матір була незрячою, а тому нікого не впізнавала. Коли він дізнався про заповіт на одного ОСОБА_8, то був дуже здивований про те, чому лише на одного ОСОБА_8 мати склала заповіт. Мати нічого не памятала та не розуміла, а тому самостійно не могла скласти цей заповіт.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили про нормальний стан здоровя ОСОБА_3 в період 2007 року. Тобто те, що вона взнавала їх, спілкувалася з ними. Вони в її поведінці не бачили будь-яких психічних відхилень.

Допитаний в судовому засіданні як свідок приватний нотаріус ОСОБА_13 пояснив суду, що тоді свідків запросили, оскільки заповідачка не могла написати нічого крім свого прізвища, хоча це не є обовязковим. ОСОБА_8 не був вказаний у заповіті, як присутній тому, що заповіт являється одностороннім правочином і не повинен вказуватися як присутнім та особа на кого складено заповіт. Особу, яка хоче скласти заповіт нотаріус встановлює за паспортом, а дієздатність за власною розмовою із заповідачем. В той час з ОСОБА_3 він не встановив якоїсь розумової відсталості чи інших обставин, які б вказували на її недієздатність або обмежену недієздатність. Тому і ним було посвідчено даний заповіт.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної справи, матеріалами цивільної справи № 2-п-1034/06, суд приходить до наступного.

Дані правовідносини випливають із спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_3.

Судом встановлено, що 07.11.2013 року померла ОСОБА_3 (а.с.7), після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: - 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин земельної ділянки по вул. Молодіжна, 25 у с. Поліське Коростенського району Житомирської області; - 5/8 частин грошового вкладу з відповідними відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, що знаходяться у відділенні Ощадного банку № 281 м. Коростеня на рахунку № 93415; - 5/8 частин права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП "Прогрес" в розмірі 4,49 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі, вартіс-тю 3972 гривні.

23 лютого 2007 року ОСОБА_3 складено заповіт, яким остання на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження на все майно, на яке вона матиме право, яким заповідала ОСОБА_8 (а.с.38). Даний заповіт складено у м. Коростені 23.02.2007 року та посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_13 "…у присутності запрошених заповідачем свідків гр. ОСОБА_14 та ОСОБА_15"

Також встановлено судом і те, що ОСОБА_3 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично з грудня 2005 року вона проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37, 81 - 83). За останнім адресом також проживав і проживає відповідач за первісним позовом та син спадкодавиці - ОСОБА_8 (а.с.40, 41), який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 проживала і проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11, 13, 81 - 83).

Про ці обставини ніхто із сторін не заперечив, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.

За рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2011 року - "ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку та мешканку АДРЕСА_1 - визнати недієздатною і встановити над нею опіку, призначивши опікуном ОСОБА_7" (а.с.42).

Аналізуючи надані сторонами докази та доведення перед судом їх переконливості, суд при-ходить до висновку, що первісний позов є безпідставним та таким, який не підлягає задоволенню.

Свій висновок суд мотивує тим, що відповідно до ст.39 Цивільного кодексу України - "Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними…" 2. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України…"

Також щодо цивільної дієздатності визначено і в статті 36 Цивільного кодексу України, де зазначено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. І цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Із зазначено слідує те, що стороною первісного позивача, зокрема стороною ОСОБА_1 не надано жодних переконливих доказів про те, що під час укладення заповіту 23.02.2007 року ОСОБА_3 була психічно хворою чи внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Про це в судовому засіданні ствердили допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_15 та ОСОБА_8, які були присутні при складанні ОСОБА_3 заповіту. Так само і про відсутність хронічного, стійкого психічного розладу у ОСОБА_3 у 2007 році повідомила допитана у судовому засідання лікар-психіатр ОСОБА_10

При цьому суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18, оскільки у їхніх поясненнях не вбачається фактів, що можуть свідчити про тяжке психічне захворювання спадкодавця ОСОБА_3 в період складання заповіту. Крім того ці пояснення суд не приймає до уваги й тому, що лише висновок психіатричної експертизи може ствердити про психічний стан здоровя особи.

За приписами ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень…"

Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України - "Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі." За приписами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України визначено, що "Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу."

При цьому в частині 2 статті 207 Цивільного кодексу України визначено - "Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)."

Стаття 230 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, зокрема у ч.1 визначено "Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх іс-нування."

Отже суд приходить до висновку, що в суді стороною первісного позивача не надано жодних доказів про те, що оспорюваний заповіт був вчинений внаслідок обману, а тому його не можна визнати недійсним.

При цьому суд звертає увагу на те, що заповіт посвідчено у 2007 році, а ОСОБА_3 визнано недієздатною аж у 2011 році, а тому вимоги позову ОСОБА_1 щодо визнання заповіту недійсним із тих підстав, що він складений особою котра не віддавала значення своїм діям, суд вважає безпідставним і таким, який не підлягає задоволенню.

Щодо вирішення зустрічного позову, то суд приходить до висновку, що він підлягає до за-доволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Свій висновок суд мотивує тим, що факт ухилення ОСОБА_1 від надання спадкода-вцеві ОСОБА_3 допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та її потребу в допомозі ОСОБА_1 підтвердили в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_15

Також це стверджується і рішенням Коростенського міськрайонного суду від 20.01.2011 року, за яким ОСОБА_8 визнано опікуном, а ОСОБА_3 недієздатною.

Цим рішенням підтверджено безпорадний стан ОСОБА_3, а саме її безпомічність, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Встановлено в судовому засіданні ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги матері, яка потребувала допомоги, а це полягає в її умисних діях та бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Зокрема впродовж майже десяти років, ОСОБА_3 окрім фізичного болю, який спричиняла їй хвороба, зазнавала душевних страждань у звязку з поведінкою відповідачки та вимушена була відновлювати свої порушені права в суді від цивільних справ про: - визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на відповідну частку спадкового майна; - визнання державного акту на земельну ділянку частково на 3/4 частини недійсним та визнання права власності в цій же частині; стягнення моральної шкоди; виділ частки в натурі що є у спільній частковій власності.

Отже на підставі викладеного вище суд вважає, що слід усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_19, померлої 07.11.2014 року.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 84, 86, 88, 209, 213, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.16, 226, 230, 1224, 1254, 1255, 1261 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, померлої 07.11.2014 року.

В задоволенні решти зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особа, яка не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_20