У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду від 12 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 12 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

В задоволенні позову про виселення з цього будинку ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 покликається на його незаконність в частині відмови у задоволенні її позову про виселення ОСОБА_2

Вказує, що відповідач не належить до членів її сім'ї, оскільки вона з сім'єю проживає в м. Луцьк.

Відповідачі були членами сім'ї попереднього власника будинку ОСОБА_4, яка померла і право користування жилим приміщенням відповідачі втратили після переходу права власності на це житлове приміщення до нового власника.

Вона бажає безперешкодно користуватись своєю власністю, однак відповідач ОСОБА_2, постійно проживаючи у цьому будинку, вчиняє дії, які призводять до руйнування житла, призведення його до занедбаного стану.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

З покликанням на вимоги ч.3 ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом вважає, що її скарга підлягає задоволенню в частині виселення ОСОБА_2 як такого, що втратив право користування житлом.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог стосовно ОСОБА_2 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов про виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Рішення суду в частині вирішення вимог стосовно ОСОБА_3 залишити без зміни.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_1 стала власником спірного будинку згідно рішення Рівненського міського суду від 16 жовтня 2009 року у справі за її позовом до ОСОБА_4 (її матері) про визнання договору дарування дійсним.

Ухвалою цього ж суду від 20 травня 2009 року було визнано мирову угоду в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю.

Згідно умов цієї угоди відповідачі відмовились від часток у спадковому майні на користь матері позивачки у справі за умови постійного проживання у цьому будинку на правах членів її сім'ї.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а в липні 2014 року ОСОБА_1 заявила до суду позов до своїх братів: а) про виселення ОСОБА_2 з будинку на підставі ст.116 Житлового кодексу України з покликанням на те, що відповідач систематично руйнує та псує житлове приміщення та систематично порушує правила співжиття з ним,

б) до ОСОБА_3 по визнання його таким, що втратив право користування житлом, оскільки понад три роки він в цьому будинку не проживає.

Рішення суду щодо вирішення заявлених вимог до ОСОБА_3 не оскаржено.

Відмовляючи у задоволенні позову про виселення ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з доведеності того, що підстав для його виселення у зв'язку з недотриманням норм ст.116 Житлового кодексу України у суду не було.

ОСОБА_2 в спірному будинку постійно проживає і зареєстрований у ньому, іншого житла не має; позивачка проживає в м. Луцьк.

Відповідно до вимог ст.116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

На підставі цієї норми можливе виселення згідно ст.157 Житлового кодексу членів сім'ї власника жилого будинку.

ОСОБА_1 не доведено, що руйнування чи псування будинку відповідачем ОСОБА_2 мало місце, не надано письмових доказів щодо застосування до нього заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню.

Підстав для виселення за неможливістю спільного проживання у суду не було і з огляду на те, що сторони спільно не проживають, про що вказує ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі.

Покликання в апеляційній скарзі на ч.3 ст.303 ЦПК України як на підставу для скасування рішення не заслуговує на увагу, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Бондаренко Н.В.