У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 02 січня 2008 року вона працювала на посаді медичної сестри у Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі Житомирської обласної ради.

03 червня 2014 року керівником служби видано наказ № 26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби, 01 серпня 2014 року видано наказ № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби», згідно якого посада медичної сестри скорочується з 03 серпня 2014 року.

Позивач зазначала, що даними наказами не передбачено звільнення працівника, проте 04 серпня 2014 року їй видано трудову книжку із записом про звільнення з посади з 03 серпня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ.

Крім того, позивач вказувала на те, що відповідач у порушення положень ст. 49-2 КЗпП України не довів до відома державної служби зайнятості про наступне звільнення працівника. Також, відсутнє рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення працівника, а з відповідним клопотанням роботодавець не звертався.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 просила визнати незаконними та скасувати накази від 03 червня 2014 року № 26, від 01 серпня 2014 року № 53, поновити її на роботі на посаді медичної сестри, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на час винесення рішення про поновлення на роботі, а також стягнути 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ від 03 червня 2014 року Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради № 26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби».

Скасовано наказ від 01 серпня 2014 року Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби».

Поновлено ОСОБА_6 на роботі у Житомирську обласну комунальну спеціалізовану аварійно-рятувальну службу Житомирської обласної ради на посаду медичної сестри з 04 серпня 2014 року.

Стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 994,24 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні ОСОБА_6 порушено вимоги трудового законодавства.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що підставами скорочення посади медсестри була відсутність фінансування на заробітну плату, з огляду на що оскаржувані накази видані в межах компетенції начальника служби.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 працювала на посаді медичної сестри у Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі Житомирської обласної ради з 02 січня 2008 року.

03 червня 2014 року начальником служби Володіним А.В. видано наказ № 26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби», яким попереджено ОСОБА_6 про скорочення з 03 серпня 2014 року посади медичної сестри.

01 серпня 2014 року начальником служби видано наказ № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби», відповідно до якого з 03 серпня 2014 року посада медичної сестри ОСОБА_6 підлягає скороченню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. (ч. 2 ст. 47 КЗпП України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_6 було звільнено з посади медичної сестри у Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі Житомирської обласної ради.

Разом з тим, відповідного наказу про звільнення позивача матеріали справи не містять.

У той же час, накази № 26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби» від 03 червня 2014 року та № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби» від 01 серпня 2014 року не можуть вважатися наказами про звільнення, оскільки в них не міститься відповідного формулювання.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук