АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд визнати рішення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ( далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за послуги, надані компанією «Heli Tirol GmbH» (Хелі Тіроль ГмбХ) у розмірі 4685,10 Євро незаконним та зобов'язати відповідача скласти страховий акт про настання страхового випадку 08 січня 2014 року, у зв'язку з яким ОСОБА_1 компанією «Heli Tirol GmbH» (Хелі Тіроль ГмбХ) було надано послуги транспортування гелікоптером у розмірі 4865,10 Євро.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування подорожуючих за кордон №МВ1612300, застрахованими особами в якому визначено ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Страхування здійснено за програмою стандарт. Страхова сума за договором страхування на одну особу при медичних та інших витратах встановлена в розмірі 30000 Євро.

08.01.2014 року, під час спуску на лижах з гірськолижного схилу в регіоні Зьолден, Австрія, внаслідок падіння вона отримала травму ноги. У зв'язку з неможливістю пересуватися самостійно до неї на допомогу прибули рятувальники і з використанням спеціальних нош звезли до найближчого рятувального пункту, який знаходився на цьому спуску. Після огляду та надання першої медичної допомоги їй повідомили, що в лікарню її необхідно транспортувати рятувальним гелікоптером, яким її і було доставлено до клініки. Відразу після настання події вона не мала можливості повідомити Асистуючу компанію відповідача, проте відразу після того, як її чоловік ОСОБА_2 спустився з гірського схилу, він відразу зателефонував та повідомив про страховий випадок й обставини події.

Вважаючи, що відмова відповідача у виплаті їй страхового відшкодування за надані послуги транспортування медичним гелікоптером у розмірі 4 685,10 Євро є неправомірною, оскільки не відповідає положенням договору страхування та суперечить чинному законодавству, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення, порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що договір страхування визначає страховим випадком витрати на швидку медичну допомогу та транспортування за медичними показниками, що надавались застрахованій особі у зв'язку з настанням нещасного випадку, в межах суми 30 000 Євро. Відповідач не заперечував щодо своєчасного повідомлення про страховий випадок. Позивачем надано докази на підтвердження наданої послуги транспортування гелікоптером, а також підтверджено, що вказана послуга була необхідна в тих обставинах та умовах, в яких відбувся нещасний випадок. Відповідач мав всі можливості для перевірки наданих документів та представленої інформації. Договір страхування не містить жодного пункту, який передбачає підстави, за яких транспортні послуги можуть бути непогоджені страховиком. Договір страхування не містить критеріїв, за якими в одних обставинах транспортні послуги можна отримати, а в інших ні. Тому сам факт узгодження або неузгодження питання транспортування за медичними показниками не впливає на настання страхового випадку за договором страхування.

Крім цього, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своїх доводів щодо неповідомлення Асистуючої компанії про транспортування застрахованої особи гелікоптером до медичного закладу. Таким доказом міг бути звукозапис телефонної розмови, який надано не було.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача Бугаєнко Ю.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування подорожуючих за кордон №МВ1612300, відповідно до якого ОСОБА_1 віднесена до списку застрахованих осіб. Страхування здійснено за програмою стандарт. Страхова сума за договором страхування на одну особу при медичних та інших витратах встановлена в розмірі 30000 Євро.

Предметом договору страхування за добровільним страхуванням медичних витрат є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи, а саме: з непередбаченими медичними та додатковими витратами, що виникають у зв'язку з необхідністю отримання медичної та іншої допомоги, що передбачена даним договором страхування (п.3.1.1) (а.с.16).

До переліку страхових випадків за даним договором страхування віднесено витрати на: медичні послуги, в тому числі транспортування каретою швидкої допомоги до найближчого спеціалізованого медичного закладу для проведення подальшого лікування (пп. 3.2.1.1.1.3 п.3.2.1.1); транспортні послуги, в тому числі транспортування за медичними показаннями каретою швидкої допомоги або іншим транспортом, за згодою страховика, до найближчого лікувального закладу або лікаря (пп.3.2.1.2.1 п.3.2.1.2).

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2014 р., на гірськолижному курорті в Австрії, ОСОБА_1 отримала травму ноги. Транспортування позивача до найближчого спеціалізованого медичного закладу було здійснено на рятувальному гелікоптері.

Відповідно до страхового акту №МА140207.08 від 30.04.2014 р. страховиком було прийнято рішення про визнання події, що сталася 08.01.2014 р., страховим випадком, та відшкодування витрат в сумі 217,25 Євро за надану медичну допомогу (огляд лікаря, рентген обстеження, ін'єкція та пов'язка) на рахунок клініки, а витрати на придбання милиць в сумі 25 Євро, що еквівалентно 272,44 грн., на користь застрахованої особи (а.с.83).

Відповідно до страхового акту №МА140207.08/1 від 20.11.2014 р., страховиком також прийнято рішення про відшкодування застрахованій особі витрат, пов'язаних з наданням допомоги рятувальної служби в сумі 190 Євро, що еквівалентно 2436,22 грн. У відшкодуванні витрат, пов'язаних з транспортуванням застрахованої особи гелікоптером у розмірі 4685,10 Євро відмовлено (а.с.84).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що про необхідність транспортування позивача гелікоптером до лікувального закладу Асистуючу компанію було повідомлено після того, як відбулось транспортування, чим порушено п.2.7.4.3 договору. При цьому не було надано доказів неможливості повідомлення Асистуючої компанії про дане питання до початку її транспортування.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 2.7.4.1 договору страхування застрахована особа зобов'язана повідомити страховика/Асистуючу компанію про настання страхового випадку, що має ознаки страхового, у порядку та строки, що передбачені договором страхування.

Відповідно до п.2.8.1 цього договору, при настанні події, що має ознаки страхового випаду, страхувальник/застрахована особа зобов'язані негайно, до звернення за медичною або іншою допомогою, зв'язатись з Асистуючою компанією за вказаними у договорі страхування та/або картці телефонами і повідомити інформацію, в тому числі докладний опис обставин та характер необхідної допомоги.

Відповідно до п. 2.8.3 цього договору, якщо страхувальник /застрахована особа з об'єктивних причин (стан страхувальника /застрахованої особи, відсутність фізичної можливості зателефонувати) не змогла зв'язатися з Асистуючою компанією до надання їй послуг, передбачених програмою страхування, вона зобов'язана протягом 24 годин з моменту настання страхового випадку сповістити Асистуючу компанію про настання страхового випадку та узгодити надані їй послуги та їх оплату.

Відповідно до визначення термінів (п.1.18 договору), швидка медична допомога - медична допомога, яка надається застрахованій особі при станах, коли відсутність негайного медичного втручання може призвести до серйозних порушень функцій організму (в т.ч. стійкій дисфункції якого-небудь органу) або до загрози життю застрахованої особи.

Відповідно до рахунку № 2014-0547 М2 компанії «Heli Tirol GmbH» (Хелі Тіроль ГмбХ) застрахованій особі було надано наступні послуги: відправка гелікоптеру для евакуації поранених «Мартін2», повернення до свідомості, перша допомога, транспортування до госпіталю, час в польоті 43 хвилини, сума - 3676,50 Євро; швидка допомога (австрійський червоний хрест) - 95 Євро (а.с.34-35).

Враховуючи ту обставину, що договір страхування не містить визначення терміну «карета швидкої допомоги», відповідно до п.3.4.2 договору страхування додатково до документів, перелічених в п.3.4.1, надаються у разі отримання транспортних послуг при транспортуванні за медичними показниками оригінали документів, що підтверджують оплату за надання спеціалізованого транспорту та/або іншого, яким користувалась застрахована особа, внаслідок раптового захворювання або нещасного випадку, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що під поняттям «карета швидкої допомоги» розуміється будь-який медичний спеціалізований транспорт, який обладнаний для надання швидкої медичної допомоги.

Відповідно до висновку доктора ОСОБА_7, лікаря швидкої допомоги Мартін 2 рятувальний гелікоптер Гелі Тіроль, транспортування на рятувальному гелікоптері та пов'язане з цим якомога ближче забезпечення в хірургічній лікарні швидкої допомоги лікарем швидкої допомоги було визнано абсолютно невідкладним для того, щоб можна було відвернути можливу шкоду для пацієнтки (а.с.170).

Відповідно до умов договору, послуга транспортування каретою швидкої допомоги до найближчого спеціалізованого медичного закладу для проведення подальшого лікування не містить вказівки на необхідність отримання попереднього погодження ні з Асистуючою компанією, ні зі страховиком.

Розглянувши справу з підстав, наведених у п. 3.2.1.2.1 договору страхування, суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув.

Враховуючи викладене, ту обставину, що договір страхування не містить порядку отримання попередньої згоди страховика на транспортування гелікоптером за медичними показниками та визначення випадків, за яких така послуга може бути непогоджена страховиком, надання права застрахованій особі отримати послугу до звернення в Асистуючу компанію, своєчасне повідомлення страховиком інформації про нещасний випадок, доцільність використання гелікоптера в тих умовах, в яких була отримана травма застрахованою особою, колегія суддів дійшла висновку, що відмова страховика у відшкодуванні витрат, пов'язаних з транспортуванням застрахованої особи, є необґрунтованою.

Разом з тим, предметом спору позивачем визначено обставини законності відмови у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування за послуги, надані компанією «Heli Tirol GmbH» (Хелі Тіроль ГмбХ) у розмірі 4685,10 Євро та зобов'язання відповідача скласти страховий акт.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 витрати за вказані послуги не оплатила.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.2 ст.16 цього Кодексу суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Договором, укладеним між сторонами, передбачено обов'язок відповідача у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування або відмовити у цьому за певних обставин.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У ч. 1 та 2 ст. 991 ЦК України зазначено підстави, за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (частина третя статті 991 ЦК України).

Названими нормами не передбачено такого способу захисту прав, як зобов'язати страховика скласти страховий акт.

Предметом позову є матеріально-правова чи немайнова вимога позивача стосовно якої суд повинен прийняти рішення. При цьому предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, складання страхового акта, оскільки цей акт лише підтверджує наявність або відсутність юридичних фактів щодо виконання договору страхування (сплати страхового відшкодування). Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Заявлені позивачем вимоги не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконаними у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Зобов'язання відповідача скласти страховий акт суперечить встановленим чинним законодавством способам захисту цивільних прав, оскільки права позивача порушуються несплатою страхового відшкодування, а складення страхового акта є лише однією з підстав для такої виплати.

З урахуванням наведеного у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав невідповідності обраного способу захисту вимогам закону.

Розглянувши справу по суті спору, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми матеріального права, що призвело до прийняття ним неправильного рішення.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12979/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.