Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа Запорізька будівельна товарна біржа,про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом ,в якому зазначає, що 12.02.1996 р.вона за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбала у ОСОБА_2житловий будинок 50 по вул.Ровенській в м.Запоріжжі.

Договір був укладений на Запорізькій будівельній товарній біржі та зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 594.

Вказаний договір відповідав вимогам ст.15 Закону України «Про товарну біржу»,на підставі ст.9 цього ж закону був зареєстрований на ім*я позивача у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 18.12.1996 р.за № 40030 у реєстровій книзі № 290.

Як зазначає позивач,на теперішній час виникла необхідність розпорядитися вказаним будинком,проте укладання щодо нього нотаріально посвідчених угод неможливо,оскільки право власності на будинок виникло на підставі договору,який нотаріально не посвідчувався і не приймається нотаріусом для вчинення нотаріальних дій.

Відповідач ОСОБА_3являвся законним власником будинку,не мав перешкод для розпорядження ним на момент продажу через біржу,розрахунок за будинок позивачем був проведений у повному обсязі,відповідач передав їй ключі та документи,таким чином,усі умови договору купівлі-продажу сторонами були узгоджені та виконані,право власності позивача на спірний будинок не оспорюється.

Посилаючись на те,що у позасудовий спосіб визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна неможливо,позивач з підстав,передбачених ч.2 ст.220 ,ст.655,657 ЦК України просить суд визнати дійсним договір-купівлі продажу будинку 50 по вул.Ровенській в м.Запоріжжі,зареєстрований 12.12.1996 р.на Запорізькій будівельній товарній біржі за реєстраційним № 594,укладений між ОСОБА_3В.і ОСОБА_1

В судове засідання позивач не з*явилась,надала письмову заяву,у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з*явився,викликався шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі «Запорізька правда».

Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Запорізької будівельної товарної біржі у судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст.169 ЦПК України,суд розглянув справу без участі позивача та представника третьої особи.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що 12.12.1996 р.на Запорізькій будівельній товарній біржі за реєстраційним № 594 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку 50 по вул.Ровенській в м.Запоріжжі,за змістом якого продавець ОСОБА_3продав ,а покупець ОСОБА_1купила вказаний будинок за грошову суму 9880 гр.,які продавець отримав повністю до підписання договору сторонами.

Договір був зареєстрований в ОП ЗМБТІ за реєстровим номером 40030 у реєстровій книзі № 290 18.12.1996 р.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності,на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 9665633,виданого 19.09.2013 р.,за ОСОБА_1зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :062:0153 площею 0,0664 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд,за адресою м.Запоріжжя,вул.Ровенська 50.

30.04.2015 р.ТОВ «ЗМБТІ» був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по вул.Ровенській 50 в м.Запоріжжі,власником якого є ОСОБА_1

На час розгляду справи право власності позивача на вказаний житловий будинок та відповідну земельну ділянку ніким не оспорюється.

Вирішуючи позов на користь ОСОБА_1,суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку був укладений сторонами та повністю виконаний 12.12.1996 р.,на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

За змістом ст. ст.128, 153,227 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін.

Стаття 9 ЖК України передбачає право громадян на приватизацію квартир(будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках,які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у

житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального

житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах,

передбачених законом.

Встановлені судом та викладені вище обставини свідчать про узгодження між сторонами угоди усіх істотних її умов, зокрема ,щодо факту продажу, об'єкту продажу нерухомості, ціни будинку, продавець був власником будинку і мав право на відчуження будинку та отримав кошти за будинок, і всі умови відображені в письмовому договорі.

Досягнуті умови договору купівлі-продажу мали силу, сторонами не змінювалися і не оспорювалися, договір виконано продавцем і покупцем повністю.

Продавець отримав від покупця повну вартість проданого будинку,що засвідчив своїм підписом у договорі,виписався з будинку та виїхав,водночас,позивач у зареєструвалась у придбану будинку,де і проживає на теперішній час,зареєструвала право власності на нього,оформила технічний паспорт будинку на своє ім*я як власник,приватизувала на своє ім*я земельну ділянку,що обслуговує будинок.

Після продажу будинку відповідач не здійснював будь-яких прав та не виконував обов*язків стосовно будинку, які притаманні власнику.

Таким чином,фактичні дії сторін за спірним договором були спрямовані на досягнення певного юридичного результату: передачу жилого будинку у власність від продавця покупцеві та набуття останнім права власності на це нерухоме майно і сплату за нього обумовленої суми грошових коштів,доказів про наявність передбачених законом обмежень на укладення такого договору не надано.

Відтак,доводи позивача про те,що вона є власником будинку 50 по вул.Ровенській в м.Запоріжжі на підставі укладеного на біржі договору купівлі-продажу ,знайшли своє підтвердження належними та допустими доказами, як цього вимагають правила ст. ст. 11,57,58,59,60 ЦПК України.

Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на теперішній час перешкоджає позивачу у повній мірі реалізувати свої права власника шляхом укладання щодо будинку нотаріально посвідчених угод.

Керуючись ст. Конституції України,ст.ст.47 ч.2 ЦК УРСР, ст.9 ЖК України ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60,208-209, 212-215, 218,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку 50 по вул.Ровенській в м.Запоріжжі,укладений 12.12.1996 р.на Запорізькій будівельній товарній біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 594 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко