Справа №486/157/15-ц 23.09.2015 23.09.2015 23.09.2015
Провадження №22-ц/784/2064/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 486/157/15-ц
Провадження № 22ц/784/2064/15 Суддя першої інстанції: Савін О.І.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Маляренко І.Б., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду від 07 липня 2015 року за її позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з квітня 1993 року по жовтень 2014 року. В указаний період ними 14 березня 1994 року було придбано гаражний бокс в гаражному кооперативі «Горизонт», а 11 вересня 2008 року - автомобіль ВАЗ 2101 З, державний номер НОМЕР_1.

Угоди про поділ майна вона та відповідач при розірванні шлюбу не досягли.

Посилаючись на викладене, та ст.ст. 60, 69 СК України ОСОБА_2 просила поділити майно набуте за час шлюбу з ОСОБА_3, виділивши їй гаражний бокс в гаражному кооперативі «Горизонт» вартістю 30000 грн., а відповідачу - автомобіль ВАЗ 2101 З, державний номер НОМЕР_1, вартістю 30000 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 07 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Позивачка посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи щодо придбання нею та відповідачем спірного майна в період шлюбу, не взяв до уваги положення Статуту гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт», яким визначено форму пайових внесків, та вимоги сімейного законодавства, якими врегульовано набуття та поділ майна подружжя.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що спірний гараж не підлягає поділу, оскільки не є обєктом права власності, а на компенсацію вартості ? частини автомобіля позивачка не погоджується.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірний гараж не є обєктом права власності, а автомобіль в порядку поділу майна позивачка просила виділити відповідачу, то в задоволенні її позову про поділ майна подружжя слід відмовити.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, з квітня 1993 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду від 01 жовтня 2014 року (а.с. 109).

Як видно із пояснення сторін і письмової інформації гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт» у м. Южноукраїнську від 20 квітня 2015 року ОСОБА_3 з 14 березня 1994 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції являвся членом даного кооперативу і в його користуванні знаходився гаражний бокс №50 по вулиці №3, побудований у 1989 році (а.с. 5, 46).

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Статуту гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт», затвердженого загальними зборами гаражного кооперативу автомотолюбителів «Горизонт» ( протокол №3 від 30 вересня 2014 року), членами гаражного кооперативу є усі члени кооперативу, які згідно з його Статутом мають свій індивідуальний пай у формі закінченого або незакінченого будівництва гаражного приміщення на території гаражного кооперативу для зберігання особистого транспорту (а.с. 113 - 118).

В підпункті «б» пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» (із наступними змінами) розяснено, що внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя.

Аналізуючи наведене, колегія приходить до висновку, що спірний гараж є паєм ОСОБА_3 в указаному кооперативі, який набутий в період шлюбу із позивачкою, і підлягає поділу як спільне майно подружжя.

Із матеріалів справи також видно, що у 2008 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 2101 3. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію від 11 вересня 2008 року, інформацією Центру УДАІ УМВС України в Миколаївській області, згідно яких за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль ВАЗ 2101 3, 1984 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 6, 54).

В позовній заяві ОСОБА_2 просила провести поділ вказаного майна, виділивши їй гараж, а відповідачу - автомобіль.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що пай в гаражному кооперативі автомотолюбителів «Горизонт» та автомобіль ВАЗ 2101 З є спільною сумісною власністю сторін і їх частки в цьому майні із урахуванням вимог ст. 22 КпШС УРСР та ст. 70 СК України є рівними.

Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В матеріалах справи відсутня оцінка гаража, а з оцінкою автомобіля ВАЗ 2101 3, визначеною у звіті експерта товарознавця від 21 квітня 2015 року, позивачка не згодна (а.с. 48-52, 75-76).

За наведених обставин колегія приходить до висновку, що оскільки гараж не є обєктом права власності і являється паєм відповідача у вказаному гаражному кооперативі, а автомобіль є неподільною річчю, то за кожною із сторін слід визнати право власності на ? частку цього майна.

Ухвалюючи рішення, суд неповно зясував фактичні обставини справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не звернув увагу на вказані положення сімейного законодавства та розяснення Пленуму Верховного Суду України, що відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, визнавши за нею та ОСОБА_3 право власності на ? частину паю у формі гаражного боксу №50, розташованого по вулиці №3 в гаражному кооперативі автомотолюбителів «Горизонт» у м. Южноукраїнську, та на ? частину автомобіля ВАЗ 2101 З, 1984 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за кожним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що витрати ОСОБА_2 по сплаті судового збору за подачу позовної заяви і апеляційної скарги склали відповідно 300 грн. і 150 грн. Із врахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 на її користь із відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 225 грн. (300 грн. + 150 грн. = 450 грн. : 2). Доказів, які свідчили б про звільнення відповідача від сплати судового збору в матеріалах справи немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду від 07 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на ? частину паю у формі гаражного боксу №50, розташованого по вулиці №3 в гаражному кооперативі автомотолюбителів «Горизонт» у м. Южноукраїнську, за кожним.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на ? частину на автомобіля ВАЗ 2101 З, 1984 року випуску, державний номер НОМЕР_1, за кожним.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 225 (двісті двадцять пять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді