Справа № 185/6153/15-ц
Провадження № 2/185/3421/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.
з участю секретаря Муржиєвої І.О.
представника позивачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою,
27 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів про вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з чотирьох кімнат. Через неприязні стосунки з чоловіком позивачка має намір вселитися до зазначеної квартири та проживати в ній разом з дітьми Олександрою, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, відмовляються впускати її до квартири, не надають ключі. Посилаючись на ст.319, 321, 358, 391 ЦК України, позивачка просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою та передати їй ключі від вхідних дверей, вселити її в квартиру, встановити порядок користування квартирою: виділити їй у користування житлову кімнату площею 17,0 кв.м, відповідачам виділити житлові кімнати площею 17,0 кв.м, 11,4 кв.м, 9,0 кв.м, у загальному користуванні залишити коридор площею 7,8 кв.м, коридор площею 3,7 кв.м, коридор площею 3,7 кв.м, кухню площею 9,0 кв.м, туалет площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, лоджію площею 2,6 кв.м, балкон площею 2,2 кв.м.
У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в частині вселення в квартиру та зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою та надати ключі. В частині визначення порядку користування квартирою просять позовні вимоги залишити без розгляду.
Позивачка у судовому засіданні пояснила, що бажає вселитися в квартиру АДРЕСА_1, де їй належить 1/3 частка, оскільки її чоловік зловживає спиртним, влаштовує скандали, що робить неможливим сумісне проживання. У березні 2015 року вона просила ОСОБА_3 пустити її до квартири та надати ключі, на що отримала відмову.
Справа призначалася до розгляду тричі: на 01 липня 2015 року, 28 серпня 2015 року, 30 вересня 2015 року.
Відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак жодного разу не з'явились у судове засідання.
30 червня 2015 року від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки він потребує правової допомоги і йому необхідний час для укладення договору з адвокатом (а.с.24).
28 серпня 2015 року від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю його представника адвоката ОСОБА_6 в іншому судовому засіданні (а.с.34).
30 вересня 2015 року надійшла заява ОСОБА_3 аналогічного змісту (а.с.42).
Документів, підтверджуючих поважну причину неявки відповідачів та їх представника у судове засідання, до заяви не додано.
Як передбачено ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17 травня 2001 року відділом по обліку та розподілу житлової площі (а.с.5, 18).
Квартира належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності, кожному із співвласників належить 1/3 частка квартири.
Після одруження співвласник ОСОБА_7 змінила прізвище не «Самарська» (а.с.6).
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що позивачка її дочка, відповідач ОСОБА_3 колишній чоловік. Квартира АДРЕСА_1 була приватизована в період шлюбу на трьох осіб, які були зареєстровані в квартирі: ОСОБА_3, його сина ОСОБА_8 та її дочку ОСОБА_9, які на той час були неповнолітніми. Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_3 поділили спільне майно, однак приватизована квартира не підлягала поділу. Син ОСОБА_3 ОСОБА_4 проживає окремо від батька, але має ключі від квартири та вільний доступ до неї. ОСОБА_9 просила ОСОБА_3 надати їй ключі від квартири, він категорично відмовив. Вона особисто також неодноразово просила ОСОБА_3 пустити ОСОБА_7 до квартири, відповідач заявив, що це його квартира і він буде сам нею користуватися. На даний час в квартирі проживає ОСОБА_3 з дружиною, однак квартира складається з чотирьох ізольованих кімнат, що дає можливість ОСОБА_7 з дітьми користуватися однією кімнатою.
Як передбачено ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до положень ч. 1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.
1/3 частка квартири, яка належить ОСОБА_1, не виділена у натурі відповідно до 364 ЦК України, таких позовних вимог не заявлено.
Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачці у користуванні часткою квартири, яка їй належить на праві власності, що підтверджено у судовому засіданні показаннями свідка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо вселення позивачки в квартиру та зобов'язання відповідачів усунути перешкоди позивачці у користуванні квартирою підлягають задоволенню.
Згідно квитанції №21 від 27 травня 2015 року, позивачкою сплачено її представнику за надання правової допомоги 500 грн.
Як визначено ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2015 року встановлено 1218 грн.
Представник позивача приймала участь у судовому засіданні, яке згідно журналу продовжувалося 28 серпня 2015 року 10 хвилин, 30 вересня 2015 року 1 годину 20 хвилин.
Тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу складає 730 грн 80 коп.
Оскільки сума, сплачена позивачкою її представнику за надання правової допомоги, не перевищує граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, вона підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, оскільки, як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивачки та свідка, саме ОСОБА_3 користується спірною квартирою і перешкоджає позивачці у користуванні нею.
Судові витрати, понесені позивачкою на сплату судового збору 243 грн 60 коп (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог як передбачено ч.1 ст.88 ЦПК України.
Загальна сума судових витрат 743 грн 60 коп.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд .
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.
Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою 37 в будинку 18 по вул.Степового Фронту в м.Павлограді в м.Павлограді Дніпропетровської області, передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей даної квартири.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 743 (сімсот сорок три) грн 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_10