НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/8742/13-ц
№ 2/183/118/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач звернувся до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 04 серпня 2010 року належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Центральна, 9 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. У вказаному будинку з його дозволу з 07 лютого 2011 року зареєстрована його колишня дружина - ОСОБА_2, яка з 2011 року у вказаному будинку не проживає, шлюб між сторонами розірвано 22 червня 2012 року. Відповідач виселитись із будинку самостійно не бажає. Крім того, у вказаному будинку зареєстрована донька позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, питання щодо втрати права користування будинком щодо якої позивач не ставить. Вказуючи, що користування відповідачем будинком порушує права позивача, як власника, просить в порядку ст.ст.319, 321, 391, 405 ЦК України визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Центральна, 9 в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що спільне проживання позивача з відповідачем є неможливим. Після фактичного припинення шлюбних відносин, коли відповідач виселилася з будинку, то пошкодила речі, що знаходились в будинку, забрала з нього майно, що належало позивачу. Він не може поселитися в будинку зі своєю новою родиною, оскільки хвилюється, що відповідач може зашкодити родині позивача.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що була змушена залишити будинок, виїхала з нього в 2012 році, має бажання, як співвласник в ньому проживати. Відповідач не пускає її в будинок, не дає ключів від приміщення. Будинок є єдиним місцем проживання відповідача. На даний момент, внаслідок спору між сторонами вона проживає у своїх батьків разом із спільною дитиною сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2010 року належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Центральна, 9 в м. Новомосковську Дніпропетровської області /а.с7, 8, 9/. Також у вказаному домоволодінні, згідно визнаних сторонами обставин справи та наявних в справі доказів /а.с.10-13/ з07 лютого 2011 року зареєстрована відповідач, яка станом на час реєстрації в будинку була дружиною позивача /а.с.15/. Шлюб між сторонами розірвано 22 червня 2012 року.

Як вбачається з акту обстеження комісії у складі голови квартального комітету № 19 ОСОБА_4, сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 у будинку, розташованому за адресою: вул. Центральна, 9 в м. Новомосковську Дніпропетровської області зареєстрована, однак не проживає з 2012 року /а.с.14, 30/.

Також встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися конфліктні відносини /а.с.28, 29/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року у справі № 183/690/14-ц, окрім іншого, визнано за ОСОБА_2, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/25 частину житлового будинку, що знаходиться у м. Новомосковську, вул. Центральна, б. 9, Дніпропетровської області.

У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Главою 32 ЦК України врегульовано відносини, пов`язані з користуванням чужим майном. Так, відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас, статтями, 10, 60 ЦПК України передбачено обов`язок учасника цивільного процесу довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги або заперечення.

Згідно зі ст.316, 328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст.355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Стаття 358 ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/25 частина житлового будинку, що знаходиться у м. Новомосковську Дніпропетровської області по вул. Центральній, 9 власник інших 24/25 частин якого є позивач, а відтак як власник відповідач має право користування належним їй будинком незалежно від місця проживання, підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком в порядку ч.2 ст.405 ЦК України, як особи, що користується чужим майном суд не вбачає.

Посилання на неможливість спільного проживання та встановлення порядку користування не є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування за ч.2 ст.405 ЦК України., а відтак в задоволенні позову належить відмовити.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 229,40 гривень, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 гривень покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215 ЦПК України суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов