Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником квартири № 18 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 48. 13 лютого 2015 року позивач отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, згідно якої на дану квартиру накладено арешт № 257/2007 на підставі постанови б/н від 25 квітня 2007 року, винесеної Державною виконавчою службою у ОСОБА_2 районі м. Дніпропетровська. 12 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації про хід виконавчого провадження, про що отримав відповідь про відсутність в ЄДРВП інформації про боржника ОСОБА_1 та, посилаючись на Наказ Міністерства юстиції України № 2274/5 від 12 серпня 2008 року, повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, тому надати більш детальну інформацію немає можливості у звязку із знищенням архіву за 2007 рік. Також 17 серпня 2015 року позивач звернувся до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири, на що отримав відповідь про відмову у задоволенні вказаної заяви через відсутність будь-яких підстав для зняття арешту з майна боржника. Тому позивач просить суд звільнити з-під арешту належну йому на праві власності квартиру.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу ДВС ДМУЮ в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником квартири № 18 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 48.

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 13 лютого 2015 року на дану квартиру накладено арешт № 257/2007 на підставі постанови б/н від 25 квітня 2007 року, винесеної Державною виконавчою службою у ОСОБА_2 районі м. Дніпропетровська /а.с. 9-10/

12 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації про хід виконавчого провадження /а.с. 11/, про що отримав відповідь про відсутність в ЄДРВП інформації про боржника ОСОБА_1 та, посилаючись на Наказ Міністерства юстиції України № 2274/5 від 12 серпня 2008 року, повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, тому надати більш детальну інформацію немає можливості у звязку із знищенням архіву за 2007 рік /а.с. 12/.

17 серпня 2015 року позивач звернувся до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири /а.с. 13/. Згідно відповіді ОСОБА_2 відділу ДВС ДМУЮ від 27 серпня 2015 року у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 відмовлено через відсутність будь-яких підстав для зняття арешту з майна боржника /а.с. 14/.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном, в тому числі вимагати виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту у випадку безпідставного вжиття таких обмежень у звязку з зобовязаннями іншої особи боржника.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 2, 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Наявність арешту обмежує право позивача на вільне користування квартирою та створює перешкоди у розпорядженні належним йому на праві власності майном, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції звільнити з-під арешту квартиру № 18, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 48, який був накладений згідно з постановою про арешт № 257/2007 ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, б/н 25 квітня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова