Справа № 712/5807/15-ц
Провадження № 2/712/1956/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», третя особа - ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.05.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 10 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_2, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» та фізичною особою резидентом України ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 073/1.

Згідно п.1.1. кредитного договору, ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит в розмірі 80 900,00 грн. на придбання автомобіля. Термін повернення Кредиту встановлений п.1.2. договору 09 серпня 2013 року. Плата за користування кредитними коштами встановлена п.1.3 договору в розмірі 18%.

Пунктом 2.3. договору передбачено, за відкриття позичкового рахунку Позичальник сплачує Банку кошти в розмірі 728,10 грн.

Згідно із п.2.5.1. договору, позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановлено в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку.

Згідно пункту 4.5. кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 10.08.2007 року № 073, відповідно до якого поручитель зобовязався в разі невиконання та/або порушення боржником ОСОБА_3 зобовязань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти по простроченому кредиту, штрафні санкції та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки № 073, у разі порушення боржником зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за кредитним Договором в повному обсязі, однак відповідач від виконання зобовязань ухиляється.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 24.04.2015 р. має заборгованість - 96 351,79 грн., яка складається з наступного:

- 29 250,86 заборгованість за кредитом;

-55 905,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-728,10 грн. заборгованість за комісією;

-10 467,27 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Просили суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь заборгованість за кредитним договором № 073/1 від 10.08.2007 року в розмірі 96 351,79 грн.

22.09.2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», третя особа - ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним. Свій позов мотивувала тим, що в період 2006-2008 року ОСОБА_3 відвідувала Християнську релігійну громаду «Служіння Святого Духа», де пастор ОСОБА_5 ті інші керівники, шляхом обману та зловживання довірою, психологічного тиску, під час служінь та проповідей, примушувала чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та інших членів громади брати численні кредити в кредитних спілках та банківських установах м. Черкаси. По даному факту була порушена кримінальна справа, по якій винесено вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси, який було змінено ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.11.2014 року по кримінальній справі № 11/793/178/14. В ході досудового слідства по даній кримінальній справі, відносно ОСОБА_3 була призначена судово-психологічна експертиза, згідно висновку якої від 05.01.2009 року у неї в період з 2006-2008 року відбулися певні зміни в індивідуально-психологічних особливостях в особистості та в поведінці, які впливали на правильність оцінки нею вчинених відносно неї протиправних дій.

З цих підстав, вважає, що ОСОБА_3 не має нести цивільну правову відповідальність за даним кредитним договором, оскільки під час укладення договору кредитування, вона знаходилась під психологічним впливом та не могла усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, а тому просила суд визнати кредитний договір № 073/1 від 10 серпня 2007 недійсним.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, підтримала первісний позов та просила задовольнити заявлені ними вимоги в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, свої заперечення мотивувала тим, що ОСОБА_3 протягом 6 місяців виконувала свої зобовязання за кредитним договором, тобто своїми діями підтвердила факт отримання кредиту та факт його волевиявлення щодо часткового виконання зобовязань за кредитним договором. Більше того, під час укладення договору, позивачу були розяснені правові наслідки цієї правової угоди, яка в свою чергу підтвердила дійсність своїх намірів на її укладення. Обставини, зазначені в експертному висновку від 05.01.2009 року не є підставами для визнання правочину недійсним, а тому докази про визнання позивачки такою, що не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними в момент підписання договору, в матеріалах справи відсутні.

Представники відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала зустрічні позовні вимоги та заперечувала проти задоволення первісного позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, пояснив, що договір поруки припинив свою дію, оскільки згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки та п.4.1. договору поруки № 073 від 10 серпня 2007 року, якщо кредитодавець протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя. День настання строку виконання зобовязання за кредитним договором 09.08.2013 року, отже договір поруки припинив свою дію. Підтримав зустрічний позов.

Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_2, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» та фізичною особою резидентом України ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 073/1.

Згідно п.1.1. кредитного договору, ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит в розмірі 80 900,00 грн. на придбання автомобіля. Термін повернення Кредиту встановлений п.1.2. кредитного договору 09 серпня 2013 року. Плата за користування кредитними коштами встановлена п.1.3 кредитного договору в розмірі 18%.

Згідно із п.2.5.1. кредитного договору, позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановлено в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку.

Згідно положень ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобовязання щодо надання кредитних коштів. Кредит надавався однією сумою в безготівковій формі шляхом дебетування позичкового рахунку Позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням згідно розпорядження позичальника, або на поточний рахунк продавця за реквізитами вказаними в договорі купівлі-продажу для придбання автомобілю Hyndai Getz. Пізніше був укладений договір застави зазначеного автомобіля. Сторонами ці обставини визнані в судовому засіданні, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 скористалась кредитом та частково виконала зобов'язання за кредитним договором, однак з листопада 2007 року порушила умови кредитування та в день остаточного розрахунку 09.08.2013р. не повернула кредит у повному обсязі, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 073/1 від 10.08.2007 року станом на 24.04.2015 року становить 96 351,79 грн. яка складається з наступного: 29 250,86 заборгованість за кредитом; 55 905,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 728,10 грн. заборгованість за комісією; 10 467,27 грн. штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Представник відповідача ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» щодо вимог про стягнення процентів, нарахованих до 24.05.2012 року, стягнення неустойки в сумі 10 467, 27 грн., та комісії в сумі 728, 10 грн.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору комісія за відкриття позичкового рахунка складає 728, 10 грн. та повинна була бути сплачена 10.08.2007 року, згідно додатку №2 до кредитного договору №073/1 від 10.08.2007 року.

Порядок погашення відсотків за користування кредитом передбачений Графіком (додаток 1), починаючи з 10.09.2007 року, кінцева дата 09.08.13 року.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.259 ЦК України).

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов - з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права.

Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності до пред"явлення позову, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Верховний Суд України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Відповідно до статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки умовами договору (Графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і відповідно перебіг позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Тому суд вважає необхідним застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення процентів, нарахованих до 22.05.2012 року в сумі 37 782,85 грн. тобто за три роки до дня звернення до суду з позовом (22.05.2015р.), та комісії в сумі 728,10 грн. (строк захисту права щодо сплати комісії минув 11.08.2010 р.).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок та нараховується за кожен день у межах позовної давності за основною вимогою. (Верховний Суд України в справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року)

Таким чином, до задоволення підлягає заява про застосування позовної давності щодо стягнення неустойки в сумі 10 467, 27 грн., оскільки несвоєчасне повернення частин кредиту, за яке підлягає застосуванню штраф відповідно до п.4.5 кредитного договору почалося, згідно розрахунку заборгованості станом на 24.04.2015 р., в листопаді 2007 року, тобто строк захисту права щодо стягнення неустойки також минув.

До стягнення згідно розрахунку заборгованості станом на 24.04.2015р. підлягає сума наданого кредиту в розмірі 29 250,86 грн. та сума відсотків, нарахованих з червня 2012 по квітень 2015 року в сумі 15 699, 29грн., а разом 44 950,15 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 10.08.2007 року № 073, відповідно до якого поручитель зобовязався в разі невиконання та/або порушення боржником ОСОБА_3 зобовязань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти по простроченому кредиту, штрафні санкції та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Відповідно до п.3.1. Договору поруки № 073, у разі порушення боржником зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з пункту 4.1 договору поруки № 073 від 10.08.2007 року укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» порука припиняється якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

22 травня 2015 року банк предявив позов про стягнення заборгованості солідарно з позичальника та поручителя ОСОБА_4 за кредитним договором № 073/1 від 10.08.2007р.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Суд виходить з того, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. У разі неналежного виконання боржником своїх зобовязань за договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про виконання простроченого зобовязання має обчислюватися з моменту настання строку виконання основного зобовязання боржника.

Відповідно до умов кредитного договору №073/1 від 10.08.2007 року з відповідними додатками, кредит підлягає поверненню до 09 серпня 2013 року.

Однак, позов позивача до відповідача як до поручителя предявлений лише 22.05.15 року.

За змістом статтей 553, 554 ЦК України поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ст. 555 ч.2 ЦК).

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (один рік від настання строку виконання зобовязань). Тому, навіть, якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

Доказів, підтверджуючих факт звернення позивача до суду відносно поручителя протягом встановленого законом та умовами договору поруки строку суду не надано.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4, з підстав закінчення строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, посилаючи на те, що кредитний договір № 073/1 від 10 серпня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський ОСОБА_2 було укладено саме в той період, коли вона перебувала під психологічним тиском, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується актом судово-психологічної експертизи, суд оцінює критично з наступних підстав:

Відповідно до акту № 66 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 05.01.2009 року - у підекспертної потерпілої ОСОБА_3 в період від 2006 по 2008 рік відбулися певні зміни в індивідуально-психологічних особливостях. Дані індивідуально-психологічні зміни в особистості та поведінці впливали на правильність оцінки ОСОБА_3 вчинених відносно неї протиправних дій.

Відповідно до ст. 16 Постанови № 9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Оскільки у ч.1 ст. 225 ЦК вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретного визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

В акті № 66 амбулаторної судово-психологічної експертизи від 05.01.2009 року експертом не визначено, що саме в момент укладення кредитного договору №073/1 від 10.08.2007 року ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо), а відповідачем в судовому засіданні не надано інших доказів, тому суд при вирішенні даного спору не враховує вищевказаний акт.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 29 250,86 грн. та сума відсотків, нарахованих з червня 2012 по квітень 2015 року в сумі 15 699, 29грн., а разом 44 950,15 грн. а в зустрічному позові необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідачки ОСОБА_3 підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 674, 25 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212, 213-215, 218, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 256-266, 509, 526, 527, 530, 559, 1049, 1054 ЦК України, Постановою № 9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

В задоволенні зустрічного позову представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» заборгованість за кредитом по кредитному договору № 073/1 від 10.08.2007 р. в сумі 47 373,57 грн. (сорок сім тисяч триста сімдесят три гривні 57 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 710,60 грн.(сімсот десят гривень 10 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян