Справа № 686/6379/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи - Першого міського

відділу державної виконавчої служби Хмельни-

цького міськрайонного управління юстиції

ОСОБА_3

третьої особи приватного нотаріуса Хмельни-

цького міського нотаріального округу

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції та приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на 1/2 частини квартири,

встановив:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування від 2 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу - ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за №1027 квартири №4, що знаходиться в будинку №52/1 по вул. Камянецькій в м. Хмельницькому, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Крім того, позивачка також просить визнати за нею право власності на ? спірної квартири, посилаючись на те, що дана квартира є спільною власністю подружжя. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 22 січня 1988 року по 27 лютого 2014 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_8, який помер 27 березня 2014 року. За час шлюбу ОСОБА_8 позичив 715 000 грн. ОСОБА_6, яка кошти не повернула у встановлений законом строк. В подальшому борг з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 було стягнуто рішенням Хмельницького міськрайонного суду за наслідком якого відкрито виконавче провадження. В ході виконання рішення суду було проведено прилюдні торги щодо реалізації майна ОСОБА_6А, зокрема спірної квартири, однак торги не

відбулись, в звязку з чим ОСОБА_8 було запропоновано залишити не реалізоване майно за собою на що ОСОБА_8 погодився. За наслідком, державним виконавцем було винесено постанову та акт. ОСОБА_8 не встиг оформити в установленому порядку право власності на спірну квартиру, оскільки помер, чим скористалась ОСОБА_6, та подарувала квартиру своїй доньці, скориставшись тим фактом, що арешт на квартиру накладено було лише державним виконавцем, а тому позивачка просила задовольнити позов.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що при укладені договору були відсутні будь-які порушення вимог чинного законодавства, акт державного виконавця не є правовстановлюючим документом, а отже права власності у ОСОБА_8 не виникало, а тому спірна квартира не може бути спільним майном подружжя.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що при оформленні договору не було допущено порушення вимог чинного законодавства, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судовому засіданні підтримав заявлений позов посилаючись на те, що ОСОБА_6 дійсно скористалась смертю ОСОБА_8 та уклала спірний договір.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 29 січня 1988 року. Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 17 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвано. Рішення суду набрало чинності 27 лютого 2014 року.

27 березня 2014 року ОСОБА_8 помер.

За життя ОСОБА_8 позичив ОСОБА_6 715 000 грн., які остання не повернула у визначений сторонами строк, що мало наслідком звернення ОСОБА_8 до суду щодо примусового стягнення позики.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 борг в сумі 715 000 грн. та судові витрати по справі.

Постановою державного виконавця від 1 червня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1985 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 716 820 грн. (ВП 27007631).

17 червня 2011 року державним виконавцем Хмельницького міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУ - ОСОБА_9 при виконанні виконавчого листа №2-1985/11 було описано та накладено арешт на квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 52/1, а також було встановлено заборону на реалізацію. Копію акту опису й арешту було вручено ОСОБА_6 та попереджено про

відповідальність за відчуження описаного майна. Даний арешт не був скасований державним виконавцем та є чинним.

В подальшому спірну квартиру було оцінено та передано для подальшої реалізації до ХФ УкрСпецТоргГрупп.

Квартира за наслідком проведених торгів не була реалізована, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, оглянутими в судовому засіданні.

Постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 8 липня 2013 року передано стягувачу - ОСОБА_8 майно, що належить ОСОБА_6 в рахунок погашення боргу трьохкімнатну квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 52/1 за згодою стягувача.

8 липня 2013 року було затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме ОСОБА_8 згідно його ж заяви про залишення за собою нереалізованого майна квартири №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 52/1 за експертною оцінкою 484 222 грн.

2 липня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу - ОСОБА_4 посвідчено договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 52/1 ( зареєстровано в реєстрі за №1027).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження (в редакції від 04 червня 2011 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім".

Враховуючи, що ОСОБА_6 достовірно знала, що на спірну квартиру накладено арешт державним виконавцем, більше того, ним же було заборонено ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії по відношенню до квартири, про що ОСОБА_6 вручено акт під підпис, суд приходить до висновку, що спірний договір дарування слід визнати недійсним, оскільки боржниці було достеменно відомо про накладення арешту на квартиру та заборону вчиняти будь-які дії по відношенню до квартири спрямовані на відчуження. Скориставшись смертю стягувача ОСОБА_6 порушила заборону державного виконавця, хоча виконавче провадження не закінчено та арешт не знятий, тому договір дарування суперечить чинному законодавству.

Крім того, оскільки ОСОБА_8 позичив ОСОБА_6 кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку, що позивачка має право претендувати на половину спірної квартири частка у спільному майні подружжя, враховуючи той факт, що квартира передана стягувачу - ОСОБА_8, оскільки не була реалізована в ході виконавчого провадження щодо повернення боргу ОСОБА_6 ОСОБА_8При цьому, суд бере до уваги той факт, що останній не встиг оформити у встановленому порядку своє право власності на квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Камянецька, 52/1, оскільки помер, а іншим чином даний спір вирішити не можливо.

При цьому, суд не приймає до уваги позицію ОСОБА_10 та її представника щодо того, що позичені кошти не є спільною власністю подружжя, так як подружжя з 2009 року не веде спільне господарство, оскільки дане спростовується рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 17 грудня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.215 ЦК України, ст.ст.61,65,70,71 СК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1027.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя: О.М. Палінчак