АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/846/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2867/15Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Одринської Т.В.,

Суддів : Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення і стягнення 40000 грн. та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення і стягнення 40000 грн. задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з будинку розташованого в АДРЕСА_1 Кременчуцького району Полтавської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 пеню в сумі 32000 грн. та судові витрати в сумі 1643 грн.60 коп., а всього 33643 (тридцять три тисячі шістсот сорок три) гривні 60 коп.

В решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аванс в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) грн. солідарно.

В решті позову відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_5 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 червня 2015 рокускасувати в частині стягнення коштів та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в розмірі 64 000 грн. Посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 11.10.2013 року сторони уклали попередній договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язувались продати, а ОСОБА_6 купити будинок АДРЕСА_1

Відповідно п.1 даного договору за згодою сторін договір купівлі-продажу будинку повинен бути оформлений і підписаний сторонами після видачі Третьою Кременчуцькою нотаріальною конторою Полтавської області свідоцтва про право на спадщину продавцям на будинок, що є об'єктом договору купівлі-продажу.

Згідно п.2 договору купівля-продаж будинку має бути вчинена за 80000 грн.

На підставі п.3 договору ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 отримали грошові кошти в сумі 32000грн. Зазначена сума розцінюється ними як аванс в рахунок наступного договору купівлі продажу.

Пунктом 4 договору встановлено, що при оформленні договору купівлі-продажу сума, що підлягатиме передачі покупцем продавцю буде зменшена на суму, переданого за цією угодою авансу, і має становити 48000 грн.

Крім цього, в пункті 6 зазначено, що той із сторін, хто необґрунтовано відмовлятиметься або ухилятиметься від укладення договору купівлі-продажу у визначений в п.1 цього попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, повністю відшкодовує другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу, і що у разі відмови від укладення договору купівлі-продажу у визначений в п.1 цього попереднього договору термін на вищезазначених умовах винна сторона повинна сплатити пеню в розмірі 100% від суми авансу переданого за цим попереднім договором.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить по ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та земельна ділянка в АДРЕСА_1 Полтавської області (а.с.13-20).

Проте, сторонами так і не було оформлено договір купівлі-продажу будинку.

Задовольняючи позов та зустрічний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що від укладення договору купівлі-продажу будинку ухилився ОСОБА_6 та порушення права власності позивачів, підлягає захисту у обраний ними спосіб, а саме шляхом виселення відповідача та стягнення з нього пені за порушення умов попереднього договору в сумі, 32000 грн. При цьому судом було вирішено питання про повернення сплаченого ОСОБА_6 авансу у сумі 32000 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі частини першої статті 383 ЦК України та вимог ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача ОСОБА_6 з належного їм домоволодіння.

Частиною 1 ст.626, ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12, якщо сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Аналізуючи наведені норми закону, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 сплачених їм ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 32000 грн., як авансу.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки місцевим судом, повно та об'єктивно досліджено обставини справи та надано їм вірну правову оцінку на підставі належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи, то колегія суддів, погоджується з висновком суду, що саме ОСОБА_6 ухилився від виконання умов попереднього договору, що у відповідності з п.6 даного договору, є підставою для стягнення на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4. з ОСОБА_6 32000 грн. пені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вона не підлягає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко

/підпис/ В.І. Корнієнко

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.В. Одринська