Справа № 348/2199/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2082/2015
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, управління МВС України в Івано-Франківській області, треті особи: МВС України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та апеляційною скаргою управління МВС України в Івано-Франківській області на рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що працівники правоохоронних органів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внаслідок перевищення влади та службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки - смерть її батька, були вироком Городенківського районного суду визнані винними у вчинені злочинів та засуджені до різних строків позбавлення волі.

Посилаючись на душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку із втратою батька, а також з позбавленням матеріальної підтримки із сторони останнього, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 1 000 000 грн.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 19 грудня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено УМВС України в Івано-Франківській області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 22 січня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів залучено Міністерство внутрішніх справ України.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 20 березня 2015 року в якості третіх осіб на стороні відповідачів залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У липні 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 3 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з управління МВС України в Івано-Франківській області в користь ОСОБА_2 400 000 гривень моральної шкоди, а також 3 654 гривні судового збору в дохід держави.

В позові до Державної казначейської служби України відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що згідно цивільного законодавства за шкоду заподіяну службовою особою, що виконує функції держави відповідає держава.

Суд першої інстанції, в порушення ст. 25 Закону України «Про міліцію» не взяв до уваги той факт, що шкода завдана неправомірними діями працівників органів внутрішніх справ, відшкодовується за рахунок держаного бюджету

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі на дане рішення управління МВС України в Івано-Франківській області посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що посилання суду на те, що засуджені ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у трудових відносинах з УМВС України в Івано-Франківській області, що підтверджується наказом начальника УМВС України в Івано-Франківській області про їх звільнення є не вірним, оскільки згідно норм трудового та податкового законодавства України засуджені перебували в трудових відносинах з Надвірнянським РВ УМВС України.

Стверджує, що право видачі наказів начальником Управління про звільнення зі служби в дисциплінарному поряду не може слугувати підставою про наявність трудових відносин, адже аналогічним правом наділений і Міністр внутрішніх справ.

Крім того, судом не враховано норм національного законодавства про те, що вразі заподіяння шкоди працівником правоохоронного органу, відшкодування здійснюється за рахунок держави.

Вважає, що судом проігноровано заяву позивача про зміну позовних вимог від 27 липня 2015 року, в якій останнім визначено, що відшкодування повинно бути здійсненне за рахунок Державного бюджету України.

У зв'язку з наведеним просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позивних вимог ОСОБА_2 до УМВС України в Івано-Франківській області відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та представник управління МВС України в Івано-Франківській області та Міністерства внутрішніх справ України - ОСОБА_8 подані ними апеляційні скарги підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник прокуратури Івано-Франківської області - ОСОБА_9 подані апеляційні скарги заперечила, посилаючись на їх безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Городенківського районного суду від 10 травня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. 365 ч.3, ст.121 ч.2, ст.366 ч.2 КК України та призначено їм відповідне покарання у виді позбавлення волі. Також з УМВС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - матері та брата позивача стягнуто моральну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2013 року вирок в частині засудження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ст. 366 ч.2 КК України скасовано, в решті вирок суду залишено без зміни.

Залишаючи вирок в частині вирішення цивільного позову без зміни, колегія суддів виходила з того, що згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична особа повинна відшкодувати шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а оскільки всі троє засуджених виконували трудові (службові) обов'язки, як правоохоронці, під час яких перевищили надані їм повноваження в результаті яких настала смерть потерпілого ОСОБА_12, тому заподіяну матеріальну і моральну шкоду слід стягувати із УМВС в Івано-Франківській області, як юридичної особи.

При цьому вироком суду було встановлено, що перебуваючи при виконанні службових обов'язків, працівники Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинили службове підроблення, перевищення влади та службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, умисно заподіяли тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_13, батьку позивача, внаслідок чого він помер.

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що внаслідок незаконних дій, вчинених працівниками Надвірнянського РВ УМВС, настала смерть її батька ОСОБА_13, у зв'язку з чим, їй завдано моральну шкоду, яка оцінена нею в розмірі 3 000 000 грн.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Як передбачено ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, які містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що шкода підлягає стягненню з юридичної особи, а саме з УМВС України в Івано-Франківській області, з якою ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у службових (трудових) відносинах і моральна шкода заподіяна саме під час виконання ними своїх службових (трудових) обов'язків.

Визначаючи розмір морального відшкодування, судом враховано характер та тривалість страждань позивача внаслідок втрати близької людини - батька, внаслідок чого вона була позбавлена можливості спілкування з найдорожчою людиною, а також була позбавлена матеріальної та моральної підтримки, що призвело до зміни її звичайного способу життя та потребувало додаткових зусиль для організації життя та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 400 000 гривень з управління МВС України в Івано-Франківській області на користь позивача.

Згідно Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік підстав, за яких настає право на відшкодування шкоди, а саме: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочин; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

А тому доводи апелянтів про те, що шкода повинна відшкодовуватися за рахунок коштів державного бюджету не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і доводи УМВС України в Івано-Франківській області про відсутність відповідальності апелянта за незаконні дії засуджених, які перебували у трудових відносинах з Надвірнянським РВ УМВС, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були прийняті на роботу та звільнені з неї наказами керівника УМВС України в Івано-Франківській області, а тому саме юридична особа відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України повинна відшкодовувати шкоду, завдану її працівниками під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Інші наведені у апеляційних скаргах доводи також на увагу не заслуговують і висновків суду в частині задоволення позову не спростовують.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційні скарги не містять посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та управління МВС України в Івано-Франківській області відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук