Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковалевича С.П., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду від 12 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 29 серпня 2014 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_1, третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, про визнання шлюбу недійсним.

Рішенням Володимирецького районного суду від 12 січня 2015 року визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 13 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького РУЮ Рівненської області, актовий запис № 14.

Вважаючи дане рішення незаконним через недоведеність обставин, які мають значення для справи, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

Стверджує, що така обставина, як відсутність наміру створення сім'ї, не була доведена у судовому засіданні сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів. Посилаючись на доведеність даної обставини, суд в загальному послався на «сукупність доказів», не вказуючи конкретно, на підставі яких доказів та фактичних обставин справи судом був зроблений такий висновок.

Зазначає, що не можна вважати, що на момент реєстрації шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був відсутній намір створення сім'ї, адже такий намір був, і сім'я була створена задовго до реєстрації шлюбу, а реєстрація шлюбу фактично відбулась як «узаконення цивільного шлюбу» і була логічним продовженням стосунків.

Вказує, що сам позивач у своїх поясненнях визнав ту обставину, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прожили у цивільному шлюбі майже 10 років.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент реєстрації шлюбу сторони не мали наміру на створення сім"ї, тому шлюб який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є недійсним з моменту його реєстрації.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 квітня 2013 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 13.04.2013 року.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького РУЮ Рівненської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент реєстрації шлюбу ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_1 не мали наміру створити сім"ю.

Згідно ст. 24 СК України шлюб укладається шляхом вільної згоди і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Об'єктивними обставинами, що свідчать про вільну згоду жінки та чоловіка укласти шлюб, є: особиста явка до органу РАЦСу з метою написання спільної заяви про намір укласти шлюб та зареєструвати його та особисте подання даної заяви (ст. 28 СК України); обов'язкова присутність нареченого та нареченої в момент реєстрації їхнього шлюбу (ст. 34 СК України).

Згідно пояснень представника відділу реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, даних в суді першої інстанції Павлюк Л.І. 12 березня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 особисто подавали заяву про реєстрацію шлюбу. 13 квітня 2013 року обоє наречені особисто з"явились для реєстрації шлюбу. Обидва рази ОСОБА_3 був у тверезому стані.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім"єю, вели спільне господарство близько 10 років.

Крім того, з довідки Володимирецької селищної ради № 5285 від 13 листопада 2014 року вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 49).

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції на вищевикладені обставини увагу не звернув, при розгляді справи не з'ясував вищезазначені обставини, що мають значення по справі, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 24, 40 СК України, ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду від 12 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич