Справа № 750/5643/15-ц Провадження № 22-ц/795/2044/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Горобець Т.В., Скрипки А.А.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, його представника адвоката Помаза А.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 і визнане за нею право власності на 1/2 частину приміщення перукарні в будинку АДРЕСА_1. За ОСОБА_7 також визнане право власності на ? частину цього приміщення. Вирішене питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення місцевого суду, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. Відповідач підставами для скасування рішення суд вважає порушення судом принципу змагальності сторін, оскільки відповідач був позбавлений можливості надати докази щодо неналежності об'єкта нерухомості до спільного майна подружжя. Крім того, відповідач посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме застосування норм Сімейного кодексу України у той час, коли нерухоме майно було придбане у 2002 році, коли чинним був Кодекс про шлюб та сім'ю України.

У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу. Позивач та її представник скаргу не визнали.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення перукарні за адресою АДРЕСА_1 придбане під час шлюбу сторін, є спільним майном подружжя і кожен з подружжя має право на рівну частку цього майна. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

По справі встановлено, що сторони зареєстрували шлюб з 08 серпня 1997 року. Шлюб розірвано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2015 року. За договором купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року, тобто під час шлюбу з позивачем, ОСОБА_7 купив квартиру НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 (а.с.49). У подальшому квартира була переобладнана у нежитлове приміщення (перукарню), що підтверджується витягом з рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 14 від 22 січня 2003 року, архітектурно-планувальним завданням (а.с. 73-76). Свідоцтво про право власності на приміщення перукарні за вказаною вище адресою видане відповідачу 15 січня 2007 року замість договору купівлі-продажу на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 18 грудня 2006 року (а.с. 47). Отже, право власності на об'єкт, щодо якого заявлені позовні вимоги, виникло 15 січня 2007 року, тобто після набрання чинності Сімейним Кодексом України, і судом правильно застосовані норми цього Кодексу.

Посилання відповідача на придбання спірного об'єкта нерухомого майна за кошти, які отримані ним від продажу майна, що належало йому до шлюбу , не можна визнати доведеними. Так, на підтвердження своїх доводів щодо придбання нерухомості за адресою АДРЕСА_1 за особисті кошти відповідач посилався на те, що він у листопаді 2002 року позичив у своєї матері ОСОБА_9 23 500 грн., за які і була придбана квартира на АДРЕСА_1, та повернув борг у 2004 році після продажу квартири, яка йому належала на праві особистої власності. При цьому відповідач, як на докази своїх пояснень, посилався на показання ОСОБА_9 і розписку, датовану 09.11.2002 р., копію якої надав до апеляційної скарги, а оригінал - для огляду у судовому засіданні апеляційного суду. Допитана в якості свідка ОСОБА_9 підтвердила позику у 2002 році грошей відповідачеві, проте, показала що розписку від сина вона не вимагала і він розписки не писав, що свідчить про надання відповідачем суду підроблених доказів. Крім того, посилання на позику грошей у матері та розписки з'явилися лише в апеляційній скарзі. У заяві про перегляд заочного рішення суду відповідач на ці обставин не посилався, розписки про позику у матері не надавав. До того ж, відсутні будь-які достовірні докази, що гроші від продажу 15 червня 2004 році за 4 927 грн., що вбачається з п.3 договору купівлі-продажу ( а.с. 72), квартири АДРЕСА_2 витрачені саме на придбання спірного майна. Доводи відповідача про продаж своєї квартири за суму 18 500 доларів США також не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Як вже зазначалось вище, відсутні докази про те, що гроші від продажу особистого майна відповідача витрачені саме на придбання спірного майна. У червні 2004 року подружжям придбавалась у спільну часткову власність інше нерухоме майно. Посилання на ці обставини також з'явились лише в апеляційній скарзі. Вимагаючи перегляду заочного рішення відповідач, всупереч вимогам п.4 ч. 1 ст. 229 ЦПК України, на ці обставини і докази на їх підтвердження не посилався.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної часткової власності і вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу такого майна, частки дружини та чоловіка є рівними згідно з приписами ч.1 ст. 70 СК України. Відповідач, згідно з даними свідоцтва про право власності є власником спірного майна як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Доказів того, що придбавалось приміщення не за рахунок спільних коштів подружжя, а за рахунок відповідача, як фізичної особи-підприємця, не надано. Використання майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, для здійснення підприємницької діяльності, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі, правового режиму такого майна не змінює, оскільки законом не заборонено використання майна, належного фізичній особі для заняття підприємницькою діяльністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: