УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 10 травня 2006 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначав, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 31 травня 2013 року становить 35 851,45 грн, яка складається з: 9 654,58 грн - заборгованості за кредитом, 24 013,47 грн - заборгованість зі сплати процентів, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 683,40 грн - штраф (процентна складова), яку банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 35 601,45 грн заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2006 року, з яких: 9 654,58 грн - заборгованості за кредитом, 24 013,47 грн - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 1 683,40 грн - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 150,30 грн заборгованості по процентам. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. Крім того, суд вважав, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки позичальник перервала перебіг позовної давності, сплативши у березні 2009 року кошти в рахунок погашення боргу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звертаючись до суду у липні 2013 року, позивач має право на стягнення сум, строк оплати яких настав з липня 2010 року.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» № 672200 у розмірі 5 000,00 грн зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви кредитора, Умов і правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою та Тарифів.

Строк дії вказаної картки визначено до травня 2009 року включно, про що зазначено на лицевій стороні картки.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 26 березня 2009 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, право вимагати повернення кредиту згідно умов договору у позивача виникло з 26 березня 2009 року, в той час як із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 18 липня 2013 року.

Суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України зазначеного вище не врахували та не звернули уваги на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.

Умови, що містяться в матеріалах справи, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались.

Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, з огляду на що судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук