У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, про перегляд рішення апеляційного суду Київської області від 4 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Триліської сільської ради про визнання державного акта недійсним та скасування рішення ради за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання державного акта недійсним та скасування рішення ради за нововиявленими обставинами та просила визнати недійсним державний акт на право власності, виданий 19 червня 1998 року на ім'я ОСОБА_4, скасувати рішення Триліської сільської ради 9 сесії 22 скликання від 17 грудня 1996 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року позов задоволено.

Визнано державний акт на право власності на землю, виданий 19 червня 1998 року серія НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4 недійсним.

Скасовано рішення Триліської сільської ради 9 сесії 22 скликання від

17 грудня 1996 року.

Рішенням Апеляційного суду Київського області від 4 лютого 2014 року скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від

13 червня 2013 року та в задоволенні позову відмовлено.

У липні 2015 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 4 лютого

2014 року в даній справі за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви зазначав, що 11 червня 2015 року він отримав на свій адвокатський запит з архівного сектору Фастівської районної державної адміністрації письмову відповідь, згідно якої, в документах архівного фонду «Триліська сільська рада с. Триліси Фастівського району Київської області» в протоколі № 1 засідання виконавчого комітету від 8 лютого 1996 року зазначено відомості про надання дозволу на будівництво нового житлового будинку ОСОБА_4 на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1. Іншої інформації у вищезазначеному фонді за 1996 рік про виділення земельних ділянок ОСОБА_4 не зазначено.

Заявник вважав, що зазначена інформація свідчить про відсутність відповідних рішень Триліської сільської ради про виділення земельних ділянок ОСОБА_4

Крім того, відповідно до відповіді на адвокатський запит, що надійшла з Управління Держземагентства у Фастівському районі Київської області, згідно із технічною документацією по складанню державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_4, кадастрові номери та погодження межі земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_3 на земельні ділянки, що належать ОСОБА_4, відсутні.

Заявник вказує, що такі обставини є істотними для справи, не були та не могли бути відомі позивачеві на час розгляду справи як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Крім того, заявик посилається, як на нововиявлену обставину на те, що Апеляційним судом Київської області було помилково поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2015 року зазначену заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду Київської області від

30 вересня 2015 року, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та вирішити справу по суті, посилаючись на порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи заву без задоволення, обґрунтовано виходив із наступного.

Рішення Триліської сільської ради 9 сесії 22 скликання від 17 грудня

1996 року, на підставі якого відповідачу видано оспорюванй державний акт на право власності на земельну ділянку, було предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій.

Копія вказаного рішення з додатками була направлена на вимогу Фастівського міськрайонного суду Управлінням Держземагентства у Фастівському районі Київської області та міститься в матеріалах справи.

Таким чином, обставини, зазначені у тематичній довідці Архівного сектору Фастівської районної державної адміністрації від 3 червня 2015 року

№ 01-38/131 щодо відсутності в документах архівного фонду іншої інформації за 1996 рік про виділення земельних ділянок ОСОБА_4, не є нововиявленими відповідно до статті 361 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду рішення суду.

Питання відсутності кадастрових номерів земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_4, також не можуть бути нововиявленими обставини, оскільки могли бути відомі позивачу на час розгляду справи та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Посилання заявника на відсутність погодження меж з суміжним землкористувачем ОСОБА_3, як на нововиявлену обставину, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованим, оскільки у своєму рішенні від

4 лютого 2014 року апеляційний суд Київської області надав їй відповідну оцінку, зазначивши, що на час отримання ОСОБА_4 оскаржуваного державного акта на право власності на земельну ділянку 19 червня 1998 року, позивач не була суміжним землекористувачем, а право власності на житловий будинок по

АДРЕСА_2 набула 2 липня 2002 року з часу державної реєстрації права власності на будівлю.

Суд апеляційної інстанції також вірно вважав, що доводи заявника щодо перегляду рішення у зв'язку із помилковим, на його думку, поновленням строку на апеляційне оскарження рішення є безпідставними, оскільки така обставина не є підставою для перегляду рішення суду апеляційної інстанції у зв'язку з нововиявленими обставинами, передбаченою ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що обставини, на які посилається заявник, виходячи зі змісту ст. 361 ЦПК України, нововиявленими не являються і не можуть бути підставою для перегляду рішення згідно з положеннями глави 4 розділу V ЦПК України, в зв'язку з чим заява останнього задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту ухвали апеляційного суду Київської області від 30 вересня

2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, про перегляд рішення апеляційного суду Київської області від 4 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Триліської сільської ради про визнання державного акта недійсним та скасування рішення ради за нововиявленими обставинами, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна