Справа № 456/2639/15-ц
Провадження № 2/456/1241/2015
РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді - Янко Б. Я. ,

при секретарі - Стасів О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування частини квартири, посвідчений 31 грудня 2010р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого відповідач ОСОБА_2 подарувала позивачу ОСОБА_1, ? частини квартири АДРЕСА_1. Також просить стягнути судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, відповідач ОСОБА_2 це фактична дружина його батька, шлюб з якою ним офіційно не зареєстрований. Вона проживає з його батьком в м. Стрий, по вул. Красівського 30/74, яка належить на праві спільної власності йому та його батькові. На прохання відповідача ще в 2010 році він позичив їй гроші для оформлення права на спадщину та погашення великих боргів по оплаті комунальних послуг, повіривши їй, що в найближчий час вона поверне мені борг. Не маючи змоги повернути борг, відповідач запропонувала подарувати йому належну їй 1/4 частину квартири за адресою місто Стрий, вулиця Торговиця 1/5. Зрозумівши, що він взагалі не отримає свої гроші від відповідачки, то погодився на цю пропозицію.

31 грудня 2010 р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3 був посвідчений договір дарування частини квартири, згідно якого відповідач подарувала йому 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. В момент укладення вказаного вище договору йому не було відомо про стан квартири, яка дарувалась. Виявилось, що квартира вже перебудована, причому без належних дозвільних документів, знаходиться на стадії капітального ремонту, пічне опалення розібране. Саме тому протягом 5-ти років він не може виробити на себе усіх документів, в звязку з чим між ним та відповідачкою по даному питанню виник спір, який вони не можуть вирішити до теперішнього часу. Відповідач, як співвласниця вказаної квартири, не приймає жодних мір до того, щоб викінчити розпочате будівництво та узаконення його. Також він є інвалідом 3-ої групи і не має матеріальної можливості самостійно викінчити ремонт, відновити пічне опалення та виробити належні документи. Фактично відповідач позбавила можливості розпорядитись своїм майном. Він не має можливості ні продати його, ні подарувати, ні відновити опалення, ні вселитись та жити в спірній квартирі. Квартира перебуває в такому стані, що жити в ній неможливо. З моменту укладення договору він лише несе зайві матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг. Розірвати вказаний договір через нотаріуса, який його оформляв, неможливо. Крім того, вважає, що пропустив термін звернення до суду з поважних причин. Весь цей час з моменту укладення договору, дізнавшись про неналежний технічний стан квартири, він намагався дійти згоди із співвласницею, яка постійно відтерміновувала вирішення цього питання і навіть останнім часом обіцяє його вирішити, чому він вже не вірить. Саме тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що на час укладення спірного договору він не знав про фактичний стан квартири, яка перебувала у стані непридатному для проживання. Відповідач не бажає привести квартиру у належний стан, закінчити ремонт та відновити пічне опалення. Крім того, він не може виробити належні документи на оформлення квартири та несе витрати на оплату за комунальні послуги. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала повністю, додатково суду пояснила, що дійсно заборгувала позивачу певну суму грошей, але не маючи змоги повернути борг запропонувала подарувати йому ? частини належної їй квартири. Така дійсно перебувала і перебуває у стані непридатному для проживання, також квартира є перебудована без дозвільних документів, розібране пічне опалення. Зробити порядок з документами та закінчити ремонт немає змоги, тому не заперечує проти розірвання договору дарування.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК і зокрема шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого є свобода договору, суть якої полягає зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору, а згідно ч. 3 ст. 6 ЦК, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це, а також у разі якщо, обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору не має абсолютного характеру. Договір має відповідати імперативним приписам цивільного законодавства і сторони відступати від них не можуть.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з вимогами статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. При цьому, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечено, що на прохання відповідача в 2010 році він позичив позивачу певну суму грошей, повіривши, що в найближчий час вона поверне йому борг. Однак, не маючи змоги повернути борг, відповідач подарувала позивачу належну їй 1/4 частину квартири, що знаходить за адресою м. Стрий, вул. Торговиця 1/5. 31.12.2010р. був посвідчений договір дарування частини вказаної квартири. В момент укладення вказаного вище договору йому не було відомо про стан квартири, яка була перебудована, причому без належних дозвільних документів, та знаходилася на стадії капітального ремонту. Саме тому протягом 5-ти років він не може оформити правовстановлюючі документи, в зв»язку з чим між ними виник спір. З моменту укладення договору він несе зайві матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг. Дійти згоди із співвласницею, яка постійно відтерміновуває вирішення цього питання не вдається.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 19.03.2015р. та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири по вул. Торговиця, 1/5 в м. Стрий являється відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2010р., реєстр № 2987, відповідач ОСОБА_2 отримала у спадок ? спірної квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_4.

Як вбачається з довідки серії 10 ААВ, № 837009 від 25.07.2014р. позивач являється інвалідом третьої групи, загальне захворювання.

Крім того, з будинкової книги на квартиру по вул. Торговиця, 1/5 в м. Стрий вбачається, що в такій числяться прописаними ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6, але такі на даний час є померлими.

З технічного паспорта від 26.11.2010р. спірна квартира має загальна площу 27,7 кв.м., житловою площею 16,3 кв.м., розташована на 2-му поверсі двохповерхового будинку, з пічним опаленням.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже, договір дарування спрямований на припинення права власності в дарувальника й виникнення права власності в обдарованої особи.

Як вбачається з договору дарування, укладеного 31 грудня 2010 року та посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, реєстраційний № 1054, ОСОБА_2 безоплатно подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру по вул. Торговиця, 1/5 в м. Стрий, Львівської області. Правовстановлюючим документом на відчужувану квартиру було свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 29.07.2010р. за реєстровим № 2987.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України і відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочин ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Посилання позивача на те, що з моменту укладення договору і до 2015р. він чекав, що відповідач виконає свої зобовязання, закінчить перебудову квартири, оформить всі дозвільні документи, крім того факт неповернення йому боргу змушував позивача іти на поступки відповідача, щоб хоч якось змусити останню повернути йому кошти, всіляко намагався дійти згоди із співвласницею, яка постійно відтерміновувала вирішення цього питання, але зрозумівши, що відповідач не збирається виконувати свої зобовязання, звернувся з позовом до суду, може бути підставою для поновлення втраченого строку позовної давності.

Беручи до уваги вищенаведене, оцінивши представлені сторонами докази та визнання позову відповідачем, керуючись нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про підставність на обґрунтованість тверджень позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування частини квартири, а тому вважає, що позов слід задоволити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України , стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем судові витрати в сумі 243,60 грн. та 300 грн. за надання юридичних послуг.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11, 15, 31, 88, 174, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 3, 6, 16, 215, 717 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним договір дарування частини квартири, посвідчений 31 грудня 2010 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 ? частини квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок та судові витрати, повязані з наданням юридичної допомоги у розмірі 300 (триста) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_7