Провадження № 2/225/375/2015
Головуючий у справі: ОСОБА_1.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Пискунова В.І.

при секретарі Голубової О.О.,

позивача - ОСОБА_2

пред. позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4,ПАТ комерційного банку «Приватбанк»,ПАТ «Український бізнес банк»,ПАТ «ОСОБА_3 банк» «Про визнання правочину недійсним,відшкодування збитків та моральної шкоди»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати правочини з відповідачами недійсними,відшкодувати збитки та моральну шкоду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона,являється інвалідом 2 групи за психічним захворюванням з дитинства.

29 листопада 2011 року вона отримала від ПАТ «Приватбанк» кредитну картку згідно договору та користувалась нею.

Біля трьох років тому назад вона познайомилась із відповідачкою ОСОБА_4 Остання взялась за її лікування нетрадиційними методами.

Вона періодично з*являлась за адресою : селище Нелепівка вулиця Радянська 21,де мешкала ОСОБА_4 та отримувала сеанси лікування.

У квітні 2013 року ОСОБА_4 почала здійснювати на неї психіатричний тиск .Під впливом такого тиску вона передала ОСОБА_4 свою кредитну картку «Приватбанку» із 2000 гривень коштів і остання почала нею користуватись.

Під психічним тиском ОСОБА_4 позивачка 04 квітня 2013 року підписала кредитний договір з «ОСОБА_3 банком « на суму 5000 гр.

Таким же чином вона отримала за кредитним договором з «Українським бізнес банком « 12000 гр. та віддала ОСОБА_4 в червні 2013 року. 12 червня 2012 року під психічним тиском з боку ОСОБА_4 вона підписала кредитний договір з «Українським бізнес банком « на суму 9500 гр. та всі кошти передала ОСОБА_4

До лютого 2014 року вина отримувала від ОСОБА_4 щомісячно по 682 гр.61 коп. з метою погашення кредиту в «Українським бізнес банк»,а потім перестала це робити тому із її пенсії щомісячно утримується вказана сума у погашення кредиту.

У лютому вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності,але не встановивши в діях ОСОБА_4 ознаку злочину,органи досудового слідства запропонували вирішити цей спір у суді.

Позивачка просить визнати недійсними вказані кредитні договори ,провести заміну боржника на ОСОБА_4 , відшкодувати за її користь моральну шкоду у розмірі 20000 гр..

Позивач та її представник такі вимоги у судовому засіданні підтримали.

Представники відповідача до судового засідання не з*явився ,належним чином повідомлений про час розгляду .

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з*явилась з невідомих причин.

Справа розглядається у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.203 ЦК України особа,яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 225 ЦК України передбачає,що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Сторона,яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину , забов*язана відшкодувати їй моральну шкоду,завдану у зв*язку із вчиненням правочину.

Як встановлено у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 являється інвалідом 2 групи з дитинства та знаходиться на обліку у Дзержинському психоневрологічному диспансері за психічною хворобою .

(а.спр. 11-12)

Із пояснень позивача та наданих матеріалів досудового слідства вбачається,що 29 листопада 2011 року у відділенні «Приватбанку» ОСОБА_2 отримала кредитну картку за кредитним договором № SAMDN4329 від 29 листопада 2011 року ,котрою останню постійно користувалась та погашала заборгованість .У березні 2013 року ОСОБА_2 передала відповідачки ОСОБА_4 цю картку ,на якої були кошти у розмірі 2000 гр. для того,щоб зняти кошти з рахунку кредитної картки для особистих потреб.

ОСОБА_4 при цьому забов*язалась своєчасно погашати заборгованість по цій картки.

В цей час остання проводила у себе вдома лікування ОСОБА_2 нетрадиційними методами від «порчі та зглазу ».

З березня 2013 року ця кредитна картка знаходилась у володінні ОСОБА_4 та станом на 13 березня 2014 року заборгованість склала 10070 гр. оскільки остання домовленостей не виконувала.,а на вимоги ОСОБА_2 не реагувала.

Крім того,03 квітня 2013 року позивачка,перебуваючи у будинку № 21 по вулиці Радянська в селищі Нелепівка м.Дзержинська Донецької області,де мешкає відповідачка ОСОБА_4,де проходила курс «лікування» від «порчі та зглазу»,на вимоги останньою погодилась оскільки повністю їй довіряла. 04 квітня 2014 року позивачка за допомогою доньки відповідачки ОСОБА_5 у м.Донецьку оформила кредитний договір у відділенні «ОСОБА_3 банку» за № 500359168 та отримавши 5000 гр.,передала їх ОСОБА_4 разом із графіком погашення кредиту. Оскільки ОСОБА_4 кредитні забов*язання не виконувала,то станом на 24 березня 2014 року заборгованість склала 6860 гр.

Крім того,повністю довіряючи ОСОБА_4 та маючи намір вилікуватись,ОСОБА_2 12 червня 2013 року за кредитним договором № КПЕНФ / 1012564.1 отримала в «Українському бізнес банку» 9500 гр.,котрі передала ОСОБА_4Остання забов*язалась погашати по 682 гр.61 коп. щомісячно,але з лютого 2014 року цього не робить.

Такі виводи органів досудового слідства підтверджувала і сама ОСОБА_4

.

(а.спр.16-18,83-107)

Крім того,згідно наданих копій договорів кредитування підтверджуються ці факти.

( а.спр.13-15)

Оскільки постанова органа досудового слідства від 21 травня 2014 року не скасована,то її слід визнати допустимим доказом по даному спору.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 23 грудня 2014 року ОСОБА_2 страждає розумовою відсталістю. В момент складання кредитних договорів 03 квітня 2013 року з «ОСОБА_3 банком» та 04 червня 2013 року з «Українським бізнес банком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин.

( а.спр.108-111)

Висновком додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 69 від 04 червня 2015 року ОСОБА_2 на момент укладення договору SAMD№ 4329 від 29 листопада 2011 року з «Приватбанком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю.

(а.спр.142-145 )

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки,коли фізичну особу не визнано недієздатною,однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи ,так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Таким чином у судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_2 на момент вчинення правочинів,тобто підписання кредитних договорів від 03 квітня 2013 року з «ОСОБА_3 банком» та 04 червня 2013 року з «Українським бізнес банком» , SAMD№ 4329 від 29 листопада 2011 року з «Приватбанком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю.

Виводи призначених судом та проведених судово-психіатричних експертиз не викликають у суду сумнівів у їх достовірності оскільки у відповідності із ст. 212 ЦПК України підтверджені іншими доказами у сукупності,у тому числі висновками МСЕК,довідками із місцевого психоневрологічного диспансеру про наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання з дитинства та неможливість під час вчинення вказаних кредитних договорів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже , заключаючи кредитні догори, ОСОБА_2 не могла за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю,тому такі правочини слід визнати недійсними.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 225 ЦК України передбачає,що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Сторона,яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину , забов*язана відшкодувати їй моральну шкоду,завдану у зв*язку із вчиненням правочину.

ОСОБА_4 знала про стан психічного здоров*я позивача ОСОБА_2 оскільки займалась нетрадиційним її лікуванням від «порчі та зглазу» тривалий час за місцем свого мешкання.

Згідно з розясненнями, даними у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995р. із змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ ,заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приймаючи до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав ,суд враховує глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя ,як того вимагає діюче законодавство. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача ОСОБА_2 1000 гр. із відповідача ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди .

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Представники відповідачів та відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні не надали доказів,котрі б спростовували доводи позивача.

Разом тим, суд зазначає,що позивач не надав достовірних доказів про застосування до неї з боку ОСОБА_4 будь-якого насильства при оформленні кредитних договорів.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.23,203,225,231,520 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218,234 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4,ПАТ комерційного банку «Приватбанк»,ПАТ «Український бізнес банк»,ПАТ «ОСОБА_3 банк» «Про визнання правочину недійсним,відшкодування збитків та моральної шкоди» - задовольнити частково.

Визнати недійсними кредитні договори між ОСОБА_2 та ПАТ «Приватбанк» за № SAMDN4329 від 29 листопада 2011 року ,між ОСОБА_2 та «ОСОБА_3 банком» за № 500359168 від 04 квітня 2013 року,між ОСОБА_2 та «Українським бізнес банком» за № КПЕНФ / 1012564.1.

Провести заміну боржника на ОСОБА_6 за кредитними договорами ПАТ «Приватбанк» за № SAMDN4329 від 29 листопада 2011 року , «ОСОБА_3 банком» за № 500359168 від 04 квітня 2013 року та «Українським бізнес банком» за № КПЕНФ / 1012564.1.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гр.

Стягнути солідарно із ПАТ «Приватбанк»,»ОСОБА_3 банк» «Український бізнес банк» ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1218 гр.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів із дня оголошення.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя :