АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3140/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3269/15Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання відмови неправомірною, визнання права на приватизацію, визнання погодження межі земельної ділянки та акту приймання-передачі межових знаків, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати неправомірною відмову ОСОБА_5 у підписанні акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 29 квітня 2015 року; визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 без підписання відповідачем акту приймання-передачі; визнати погодженою межу в точка А і Б земельної ділянки виділеної йому для будівництва і обслуговування житлового будинку; визнати погодженим акт приймання-передачі межових знаків та стягнути з ОСОБА_5 243,60 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням від 09 квітня 2015 року Ленінська районна рада у м. Полтаві надала йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 338 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Зазначав, що ОСОБА_5 є його сусідом та безпідставно відмовляється підписувати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що перешкоджає йому реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовльнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме безпідставне ігнорування судом свого обов'язку щодо захисту його порушених прав на приватизацію земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 є власником будинку по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 є його сусідом та проживає АДРЕСА_2

Рішенням Ленінської районної ради в м. Полтаві від 09 квітня 2015 року надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 338 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 зі складу земель житлової та громадської забудови міста.

Сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_5 відмовився від підписання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 29 квітня 2015 року, розробленого на замовлення ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не порушено право позивача на приватизацію земельної ділянки, відмова ОСОБА_5 від підписання акту приймання-передачі є правомірною з огляду на відсутність законодавчо встановленого обов'язку на вчинення таких дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апелянта щодо відмови суду першої інстанції у захисті порушених прав на приватизацію земельної ділянки є безпідставними.

Так, згідно із ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на те, що чинне земельне законодавство не встановлює обов'язку з погодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачам для здійснення приватизації земельної ділянки, то вимоги ОСОБА_4 є надуманими та не пов'язаними з порушенням його прав на приватизацію з боку ОСОБА_5 або інших осіб. Відсутність підпису відповідача на акті прийому-передачі межових знаків не позбавляє позивача можливості на розробку необхідної технічної документації.

У випадку неправомірної відмови у розробці такої документації іншими особами, ОСОБА_4 зберігає право на звернення до суду із відповідним позовом до таких осіб.

Окрім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що передбачені ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України способи захисту цивільних прав не визначають таких способів як, визнання відмови особи неправомірною, визнання погодженими межі земельної ділянки та акту приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Жодних доводів на спростування вказаних висновків апелянтом не надано.

Інших доводи апеляційної скарги повною мірою дублюють доводи позовної заяви, які досліджені судом першої інстанції та яким надано належну правову оцінку.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: