АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ 28 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, який банком було уточнено 18.02.2013 року / а. с. 1-4, 87-90 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 01.11.2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № DNG0А, згідно якого банком було надано відповідачу кредит в сумі 100000 доларів США на термін до 01.11.2023 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Кредит було надано на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а щомісячний платіж згідно цього договору становить 1321,39 доларів США / а. с. 15-19 /.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, тобто не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні договором строки, у зв'язку з чим, станом на 22.10.2012 року, за кредитним договором виникла заборгованість перед банком у розмірі 233316,59 доларів США, що еквівалентно 1864199,58 грн., де: 101144,14 доларів США - заборгованість за кредитом; 40972,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70659,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 31,29 долари США - штраф (фіксована частина); 11108,82 доларів США - штраф (процентна складова) / а. с. 7-10 /.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DNG0А від 01.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № DNG0А домоволодіння від 01.11.2007 року, згідно якого, передано в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, 24, оціночною вартістю 721443 грн., власником якого є ОСОБА_5 / а. с. 24-27 /.

За таких обставин, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 233316,59 доларів США, що еквівалентно 1864199,58 грн., банк просив суд: звернути стягнення на іпотечний будинок загальною площею 133,40 кв.м., житловою площею 72,0 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, 24, шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0А домоволодіння від 01.11.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Відродження,24, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Також, банк просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в спірному будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, стягнувши з відповідача судові витрати по справі / а. с. 1-4,87-90 /.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково.

Суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором №DNG0GА від 01.11.2007 року у сумі 233316,59 доларів США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 22.10.2012 року - 1864199,58 грн., звернув стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння: житловий будинок загальною площею 133,40 кв.м., житловою площею 72,00 кв.м., який розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, провулок Відродження, будинок №24, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNG0GА від 01 листопада 2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 1188,00 кв.м., розташованої за адресою: місто Дніпропетровськ, провулок Відродження, будинок №24, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Також, суд стягнув в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 3219,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено / а. с. 121-124 /.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2014 року виправлено описку в резолютивній частині рішення цього ж суду від 21.10.2013 року / а. с. 135 /.

Відповідач ОСОБА_5 не погодився з заочним рішенням суду першої інстанції від 21.10.2013 року в частині задоволення позовних вимог банку і, через свого представника ОСОБА_6, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в цій частині скасувати та відмовити банку в його позовних вимогах, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 172-173 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду, в силу ст.309 ЦПК України, в частині способу реалізації предмету іпотеки, - змінити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № DNG0А, згідно якого банком було надано відповідачу кредит в сумі 100000 доларів США на термін до 01.11.2023 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Кредит було надано на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а щомісячний платіж згідно цього договору становить 1321,39 доларів США / а. с. 15-19 /.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, тобто не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні договором строки, у зв'язку з чим, станом на 22.10.2012 року, за кредитним договором виникла заборгованість перед банком у розмірі 233316,59 доларів США, що еквівалентно 1864199,58 грн., де: 101144,14 доларів США - заборгованість за кредитом; 40972,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70659,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 31,29 долари США - штраф (фіксована частина); 11108,82 доларів США - штраф (процентна складова) / а. с. 7-10 /.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DNG0А від 01.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № DNG0А домоволодіння від 01.11.2007 року, згідно якого, передано в іпотеку нерухоме майно - домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Відродження, 24, оціночною вартістю 721443 грн., власником якого є ОСОБА_5 / а. с. 24-27 /.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції, в силу ст. ст. 14,15,16,237,526,589,590,615,625,1054 ЦК України, ст. ст. 33,35,39,40 ЗУ «Про іпотеку», виходив з того, що відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість перед банком у розмірі 233316,59 доларів США, що еквівалентно 1864199,58 грн., де: 101144,14 доларів США - заборгованість за кредитом; 40972,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70659,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 31,29 долари США - штраф (фіксована частина); 11108,82 доларів США - штраф (процентна складова), - а тому є всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки і такий висновок суду першої інстанції, як і розрахунок суми заборгованості, є правильним.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором проведено правильно у відповідності з вимогами чинного матеріального права та умовами договору про іпотечний кредит, що укладений між сторонами, з урахуванням сум сплачених за договором в спірний період / а. с. 7-10 /.

Щодо рішення суду першої інстанції, в частині способу реалізації предмету іпотеки, то колегія судів вважає за необхідне змінити його в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 3 цієї статті передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктами 14 - 14.3, 18 - 18.13, 24 - 27 Іпотечного договору №DNG0А від 01.11.2007 року (укладеного між сторонами) також передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі покупцеві у порядку встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Стаття 38 ЗУ «Про іпотеку», передбачаючи право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, в частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 42 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, - резолютивна частина рішення суду, в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» , так і положенням п.4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ній в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Однак, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги вищезазначені норми матеріального і процесуального права та умови іпотечного договору укладеного між сторонами, а тому резолютивна частина рішення суду, щодо способу реалізації предмету іпотеки, не відповідає цим вимогам закону, тобто резолютивна частина рішення (в зазначеній його частині) - підлягає зміні.

Так, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, - стягнення може бути звернено лише на той предмет іпотеки, який визначений в договорі іпотеки та власником якого є відповідач, тобто в резолютивній частині рішення суд повинен був зазначити всі складові частини домоволодіння, які були зазначені в договорі іпотеки (будинок та інші господарські споруди), але суд зазначив лише житлову площу та загальну площу будинку без зазначення інших споуд, що є недопустимим, оскільки реалізація домоволодіння буде відбуватися на підставі судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка на якій знаходиться спірне домоволодіння (предмет іпотеки) не є власністю відповідача і не передавалася в іпотеку, а отже у суду першої інстанції не було жодних правових підстав надавати банку права вирішувати питання щодо цієї земельної ділянки у зв'язку з продажем предмету іпотеки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції від 21.10.2013 року, в частині способу реалізації предмету іпотеки, - підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини рішення (в зазначеній його частині) в слідуючій редакції: «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № DNG0А від 01.11.2007 року, станом на 22.10.2012 року, в сумі 233316,59 доларів США (де: 101144,14 долари США - заборгованість за кредитом; 40972,61 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70659,73 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 31,29 долар США - штраф (фіксована частина); 11108,82 доларів США - штраф (процентна складова), що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 22.10.2012 року - 1864199.59 грн., звернути стягнення за договором іпотеки № DNG0А від 01.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»), на предмет іпотеки домоволодіння по провулку Відродження,24 в м. Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку А-2 загальною площею 133,40 кв. м. та житловою площею 72 кв. м., цегляного сараю Б; вбиральні цегляної В; душу цегляного Г; гаражу шлакоблочного Д; погрібу бетонного Е; сараю шиферного Ж; фундаменту шлакоблочного Ф; споруд 1-7,І, - надавши Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» право продати це домоволодіння від імені ОСОБА_5 шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за ціною домоволодіння не нижчою за ринкову ціну цього домоволодіння, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в порядку передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», з наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу домоволодіння».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставинами і не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року, в частині способу реалізації предмету іпотеки, - змінити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № DNG0А від 01.11.2007 року, станом на 22.10.2012 року, в сумі 233316,59 доларів США (де: 101144,14 долари США - заборгованість за кредитом; 40972,61 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9400 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 70659,73 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором; 31,29 долар США - штраф (фіксована частина); 11108,82 доларів США - штраф (процентна складова), що еквівалентно по офіційному курсу НБУ станом на 22.10.2012 року - 1864199.59 грн., звернути стягнення за договором іпотеки № DNG0А від 01.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»), на предмет іпотеки домоволодіння по провулку Відродження,24 в м. Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку А-2 загальною площею 133,40 кв. м. та житловою площею 72 кв. м., цегляного сараю Б; вбиральні цегляної В; душу цегляного Г; гаражу шлакоблочного Д; погрібу бетонного Е; сараю шиферного Ж; фундаменту шлакоблочного Ф; споруд 1-7,І, - надавши Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» право продати це домоволодіння від імені ОСОБА_5 шляхом укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за ціною домоволодіння не нижчою за ринкову ціну цього домоволодіння, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в порядку передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», з наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу домоволодіння.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду від 21.10.2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: