12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Прокопчук Н.О.
при секретарі: Архіповій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину недійсним, -
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину недійсним.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справа 752/1603/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12946/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало правосуб'єктності на придбання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-006/2026/2008 від 25.04.2008, зазначивши, що кредитний договір № ML-006/2026/2008 від 25.04.2008 було включено до Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10.12.2010 незаконно, в порушення п.1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03.04.2009, оскільки зазначений п. 1 було виключено з розпорядження № 231 від 03.04.2009 лише 06.02.2014.

Разом з тим, вобґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій. Згідно з інформацією, розміщеною на веб-сторінці Державного реєстру фінансових установ, позивач не має ліцензії, що видані іншими, ніж Держфінпослуг і Нацкомфінпослуг, органами ліцензування.

При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що боргові зобов'язання за кредитним договором з повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом виражені в іноземній валюті. В матеріалах справи не міститься доказів того, що сторонами кредитного договору були внесені письмові зміни до кредитного договору щодо зміни валюти зобов'язання або порядку його повернення. А для здійснення фінансовими установами факторингових операцій, предметом яких є вимоги в іноземній валюті, останні повинні мати генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій.

З урахуванням зазначених доводів, апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, висновків суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що25.04.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-006/2026/2008, за умовами якого банк наддав позичальнику кредит в розмірі 288 901,76 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49% річних та FIDR, строком до 25.04.2023.

10.12.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого продавець ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) покупцю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, а покупець ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця ПАТ «ОТП Банк» винагороду.

Із витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 вбачається, що кредитний портфель, який був предметом зазначеного договору купівлі-продажу, включає в себе кредитний договір № ML-006/2026/2008 від 25.04.2008 укладений з ОСОБА_1

Із п. 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 вбачається, що покупець набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також щодо сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1078, 1080 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Із Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 241, виданого 03.12.2009, вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою.

Разом з тим, додатком до зазначеного свідоцтва визначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, а саме: надання факторингу(а.с. 84).

Згідно ст. ст. 517, 518 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, передбачені положеннями ЦК України заперечення боржником проти вимог нового кредитора не висувалися.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 недійсним, з урахуванням вимог ст. 203, 215 ЦК України, відсутні.

Що стосується, доводів апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало правосуб'єктності на придбання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-006/2026/2008 від 25.04.2008, оскільки зазначений кредитний договір було включено до Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10.12.2010 незаконно, в порушення п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 231 від 03.04.2009, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно п. 1.4. та 1.5. частини № 2 кредитного договору, відповідач зобов'язався повертати суму отриманого кредиту, сплачувати відсотки шляхом здійснення щомісячних періодичних платежів у розмірі та в строки, передбачені цим Договором.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до позичальника за кредитним договором.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-006/2026/2008 від 25.04.2008 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором.

Разом з тим, зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до копії довідки Вих. №2 від 08.01.2015 ОСОБА_1 вносив на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кошти на виконання кредитних зобов'язань по кредитному договору № МL-006/2026/2008 від 25.04.2008.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2015 набрало законної сили.

Відповідно до ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги щодо неправосуб'єктності ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на придбання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-006/2026/2008 від 25.04.2008 є безпідставними та спростовуються вказаними вище обставинами.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій та про те, що в матеріалах справи не міститься доказів внесення сторонами письмових змін до кредитного договору щодо зміни валюти зобов'язання або порядку його повернення, а для здійснення фінансовими установами факторингових операцій, предметом яких є вимоги в іноземній валюті, останні повинні мати генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 4.4 договору купівлі-продажу кредитного портфелю розрахунки боржників з покупцем за кредитними договорами здійснюються в порядку та на умовах, встановлених кредитними договорами. Крім того, додатком до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 241 від 03.12.2009 визначено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право здійснювати послугу факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи та доказів у справі, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: