Номер провадження: 22-ц/785/7542/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної казначейської служби України на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

12 грудня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 р. і виконавчого листа № 2-1114/03, виданого 26.01.2005 р., державний виконавець 2-го ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі 31.01.2005 р. відкрив виконавче провадження, про що виніс відповідну постанову.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 10.03.05 р., виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист №2-1114/03 повернутий Суворовському райсуду м. Одеси.

ОСОБА_3 оскаржила вищевказані дії державного виконавця.

Рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 28.04.2005 р. дії державного виконавця були визнані неправомірними, постанова про закінчення виконавчого провадження скасована, а 2-й ВДВС Суворовського райуправління юстиції м. Одеси зобов'язано вчинити дії щодо виконання в/листа №2-1114/03.

Однак, як зазначила позивач, з набранням чинності рішення суду, виконавчі дії з примусового виконання судового рішення не проводяться, чим порушуються законні інтереси ОСОБА_3

У березні 2007 р. начальником Другого ДВС у Суворовському районі м. Одеси подана заява до Суворовського райсуду про зміну сторони у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-1114/03.

Ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 10.04.2007 р. Другому ДВС у Суворовському районі м. Одеси відмовлено у задоволенні заяви про зміну сторони у виконавчому провадженні.

Постановою державного виконавця Другого ДВС у Суворовському районі м. Одеси від 09.04.2008 р. виконавче провадження за виконавчим листом №2-1114/03 було поновлено.

Однак, 14.05.2008 р., з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу, виконавчий лист № 2-1114/03 повернутий Суворовському райсуду м. Одеси з одночасним направленням державним виконавцем клопотання до суду щодо вирішення питання про порушення кримінальної справи відносно боржника.

З цих підстав позивач посилалась на те, що судове рішення за виконавчим листом № 2-1114/03 з вини посадових осіб Другого ДВС у Суворовському районі м. Одеси не виконується понад 12 років. Позивач вважає, що рішення не виконувалось через те, що державними виконавцями не були дотримані вимоги ч.1 ст.5, ч.1 ст.7, ч.1 ст.8, ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком чого був порушений розумний строк у виконанні судового рішення.

Крім того зазначила, що у зв'язку з неналежним виконанням посадовими особами державної виконавчої служби службових обов'язків, позивачка зазнала моральних страждань і втрати душевного спокою, що негативно позначилось на стані здоров'я. Так, протягом тривалого часу вона змушена була витрачати час у пошуках захисту порушеного права, оскаржуючи дії державних виконавців. Дійсна обставина призводила до перевтоми, нервового напруження і втрати спокійного ритму життя. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі - 5000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави у відповідністю з ч. 3 ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу».

У судове засідання представник позивачки, у зв'язку з неявкою відповідачів, подав заяву, за якою підтримав позов та просив вимоги задовольнити, розглянувши справу без участі сторін та без проведення технічного запису. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник ДВС надавала пояснення та заперечувала проти позову, вважала його необґрунтованим.

Справа була розглянута у відсутність представників Державної виконавчої служби, а також Державної казначейської служби України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені у повному обсязі.

В апеляційних скаргах Другий Суворовський відділ ДВС ОМУЮ та Державна казначейська служба України просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 року, яким ВАТ «Одеський завод сільськогосподарського машинобудування» (далі - «Одессільмаш») зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_3 в приватизації квартири АДРЕСА_1 в м Одесі, видати розпорядження на приватизацію та надати свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, не виконане до теперішнього часу, тобто на протязі більше 12 років, чим позивачу ОСОБА_3 завдано моральну шкоду

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Другого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1114/03 Суворовського районного суду м.Одеси від 26.01.2005 року про зобов'язання ВАТ «Одессільмаш» не чинити перешкод ОСОБА_3 в приватизації квартири АДРЕСА_1 в м Одесі, видати розпорядження на приватизацію та надати свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.

27.01.2005 року ОСОБА_3 звернулась до Другого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси із заявою про прийняття на примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа №2-1114/03.

31.01.2005 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одесі ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження №В-6/323 щодо виконання виконавчого листа 2-1114/03.

14.02.2005 року від боржника надійшов лист про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлено про передачу вказаного у рішенні суду будинку в комунальну власність міста, згідно розпорядження міського голови від 29.08.2003 року за № 1073-01р. про передачу жилих будинків та інженерних мереж, що не увійшли до статутного фонду ВАТ «Одессільмаш».

10.03.2005 року державний виконавець Коваль О.В. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання в/листа №2-1114, посилаючись на те, що виконання судового рішення у зобов'язанні ВАТ «Одессільмаш» на вчинення ним дій, передбачених виконавчим документом, є неможливим.

Вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження було оскаржено ОСОБА_3 до Суворовського районного суду м.Одеси.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.04.2005 року по справі №2-3644/05, яке вступило в законну силу, було визнано дії державного виконавця 2-го ВДВС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси Коваль О.В. неправомірними. Вищевказаним рішенням було скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №В-6/323 від 10.03.2005 р., а Другий ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси було зобов'язано вчинити дії щодо виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси № 2-1114/03.

22.03.2007 року Другий ВДВС Суворовського РУЮ м.Одеси виніс постанову про зупинення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси № 2-1114/03 та звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Однак, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.04.2007 року, яка набрала законної сили, у задоволенні заяви Другого ВДВС Суворовського РУЮ м.Одеси було відмовлено.

09.04.2008 року постановою державного виконавця Костіної В.В. було поновлено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси №2-1114/03.

Постановою Другого ВДВС Суворовського РУЮ м.Одеси В-12/24 від 14.05.2008 року було закінчено виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси № 2-1114/03, а виконавчий лист повернутий до Суворовського районного суду м.Одеси.

Постанова була мотивована тією обставиною, що державним виконавцем було направлено клопотання до суду про порушення кримінальної справи відносно боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого і правильного висновку про те, що рішення Суворовського районного суду від 28.02.2003 року на протязі понад дванадцяти років не виконується, оскільки державними виконавцями не вжиті відповідні заходи щодо його виконання.

При цьому слід зазначити, що такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як направлення клопотання до суду про порушення кримінальної справи відносно боржника, Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року не містить.

Так, відповідно до ст.5 вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження», а також ст.11 Закону України «Про Державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З підстав викладеного, суд встановив, що позивачці ОСОБА_3 завдана моральна шкода внаслідок неправомірних дій посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, у зв'язку з чим ця шкода підлягає відшкодуванню державою, в особі Державного Казначейства України, за рахунок державного бюджету.

Чинне законодавство України гарантує особам, які беруть участь у справі, обов'язкове, належне і своєчасне виконання судового рішення.

Так, у відповідності до 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Суд також обгрунтовано послався в судовому рішенні на практику Європейського Суду, яка свідчить про необхідність застосування відповідальності до держави, в якій належним чином і в установлені законом строки не виконуються судові рішення.

Так, ст. 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. Далі (/європейська Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду, який у тому числі включає в себе таку стадію цивільного судочинства, як виконання судового рішення.

Що стосується розміру завданої моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_3 за рахунок державного бюджету України, то суд виходив із того, що позивачка протягом тривалого часу змушена витрачати час у пошуках захисту порушеного права, оскаржуючи дії державних виконавців, що призводило до перевтоми, нервового напруження і втрати спокійного ритму життя позивачки. Всі вищевказані дії призвели до моральних страждань позивачки, що порушило її звичайний спосіб життя, вимагали додаткових зусиль для відновлення порушених прав, шляхом оскарження дій державних виконавців.

Таким чином розмір моральної шкоди, визначений позивачкою у сумі 5 000 грн., є обґрунтованим та відповідає принципам розумності та справедливості, а також характеру моральних страждань, а тому підлягає стягненню у зазначеній сумі.

Стосовно посилання апелянта ДКС України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2009 року, яким позов ОСОБА_3 до Другого Суворовського ДВС Одеського МУЮ, ДКУ було задоволено та було стягнуто на її користь за рахунок державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1500грн., то в даному випадку зазначене рішення правового значення не відіграє.

Так, як було зазначено вище, після ухвалення вищевказаного рішення і до теперішнього часу рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 28.02.2003 року не виконано, чим порушуються законні права позивачки ОСОБА_3 і продовжується завдання їй моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх доводів апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко