Справа № 647/1996/15-ц
№ провадження 2/647/706/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року Бериславський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

секретаря: Чепурної А.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бериславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини та оформлення проїзного документу, суд

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона з 13.02.2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З червня 2015 року шлюбні відносини припинено, дитина залишилася проживати з матірю. Дитина народилася з діагнозом гіпоксично-ішемічне ураженням центральної нервової системи, синдромом пригнічення, сублімічний гіпотеріоз, недоношеність 33-34 тижня, в звязку з чим було пройдено ряд медичних досліджень. Дитина нещодавно самостійно сіла, дуже важко встає на ніжки, довго не може триматись, нічого не бере в руки. Для подальшого нормального фізичного розвитку вона потребує кваліфікованого обстеження та лікування. В липні 2015 року позивачу надійшло запрошення від ТОВ МЦ «Айболіт» (м.Казань, РФ) на обстеження дитини в рамках багатопрофільного медичного центру. Крім того, в м.Казань проживають рідна сестра та батьки ОСОБА_1, які зможуть надати їй допомогу. В звязку з чим позивач має намір виїхати до Російської Федерації для відповідного обстеження доньки, проходження лікування та відвідування родичів. Але для виїзду за межі України необхідно згода батька дитини, яку добровільно відповідач не дає. В звязку з чим позивач просила суд визнати відмову ОСОБА_5, на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставною; надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії 1-КГ № 199642, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, на неодноразовий виїзд з України в Російську Федерацію до досягнення нею шістнадцятирічного віку в супроводі матері; дозволити ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_5 у разі необхідності отримати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії 1-КГ № 199642, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник зменшили заявлені позовні вимоги, просили суд визнати відмову ОСОБА_5, на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставною; надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії 1-КГ № 199642, без згоди та супроводу батька ОСОБА_5, на виїзд з України в Російську Федерацію строком до 31 грудня 2016 року в супроводі матері; дозволити ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_5 отримати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України для виїзду за кордон; стягнути з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач та її представник також зазначили, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є судове рішення про стягнення аліментів. Позивач отримує допомогу на дитину, якої недостатньо для її утримання та проходження лікування та території України. Дитина часто хворіє на ОРВІ. Крім того, опалення будинку, в якому проживає ОСОБА_1, дуже дороге, вона не має можливості його оплачувати, в звязку з чим зимовий період хоче прожити за межами України зі своїми рідними.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності лікування дитини за межами України, а також того, що дитина буде забезпечена всім необхідним, перебуваючи в Російській Федерації та безпечності такої поїздки.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити та зазначила, що інтересам дитини буде відповідати проходження обстеження, встановлення діагнозу та проходження відповідного лікування за його потреби. Крім того, родичі ОСОБА_1 зможуть надати їй допомогу по догляду за дитиною та допомогти матеріально.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5, сторони по справі, з 13.02.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-КГ №049944 (а.с. 13).

Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КГ № 199642 (а.с.14).

Згідно довідок Одрадокамянської сільської ради № 552 від 06.07.2015 року виданої та № 1364 від 16.10.2015 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матірю ОСОБА_1 за адресою Херсонська область Бериславський район с.Одрадокамянка вул.О.Кошового, 112, знаходиться на її утриманні (а.с.15, 49).

Про перебування ОСОБА_6, 15.10.2015 року на утриманні та вихованні матері ОСОБА_1 також йдеться у довідці Опікунської ради Одрадокамянської сільської ради №203/02-32/15 від 06.07.2015 року (а.с.16).

ОСОБА_6 народилася недоношеною, в звязку з чим перебувала на лікуванні у КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» із діагнозом гіпоксично-ішемичне враження центральної нервової системи, проходила численні медичні дослідження, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 167857 та відповідними дослідженнями (а.с.17-24).

У відповідності до консультаційного висновку спеціаліста від 09.06.2015 року діагноз ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 синдром рухливих порушень (а.с.25).

З епікризів КЗ «Бериславський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_6 у періоди з 22.08.2015 року по 28.08.2015 року та з 05.09.2015 року по 09.09.2015 року хворіла на ОРВІ (а.с.57-58).

Відповідно до запрошення ТОВ МЦ «Айболіт» м.Казань РФ, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, запрошено на обстеження в рамках багатопрофільного медичного центру (а.с.26).

Згідно свідоцтв про народження серії ІІ-КГ № 345428 та ІІ-КГ № 302134, ОСОБА_7 є рідною сестрою ОСОБА_1 (а.с.27-28).

З паспорту громадянки України для виїзду за кордон, виду на проживання іноземного громадянина вбачається, що ОСОБА_7 проживає в м.Казані Російської Федерації (а.с.29, 50-52). Остання має постійну роботу та орендує житло, має рахунок в Сбербанку Росії, тобто матеріально забезпечена (а.с.54-56).

Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно із вимогами ст.141 Сімейного Кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В силу ст.ст.7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають в зареєстрованому шлюбі, але проживають окремо. Малолітня ОСОБА_6 перебуває на утриманні матері. Дитина народилася недоношеною, внаслідок чого має діагноз синдром рухливих порушень, схильна до простудних захворювань. ОСОБА_5 приймає участь у вихованні дитини, раз на тиждень відвідує її, має бажання спілкуватися та дбати про дитину в майбутньому. При цьому, доказів надання матеріальної допомоги на утримання доньки представником відповідача суду надано не було, хоча даний факт заперечувався позивачем в ході судового розгляду. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про існування судових рішень про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини та дружини, з підстав чого останній не надає матеріальної допомоги до прийняття даних рішень до виконання. Зазначені рішення судом не досліджувалися, так як не були надані сторонами по справі. Суд вважає, що для подальшого нормального фізичного розвитку малолітньої ОСОБА_6 та виключення можливих негативних наслідків, повязаних із її народженням, дитина потребує кваліфікованого медичного обстеження із можливістю подальшого лікування, в обґрунтування чого в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази. Зважаючи на те, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не працює, її матеріальної забезпеченості недостатньо для утримання дитини та вирішення питання її обстеження та лікування. ОСОБА_1 має рідну сестру ОСОБА_7, яка проживає в м.Казані Російської Федерації, має постійних дохід, орендує житло та може надати допомогу при проходженні малолітньою племінницею обстеження у медичному закладі Російської Федерації, внаслідок чого ОСОБА_1 звернулася до медичних закладів м.Казані.

При викладених вище обставинах суд знаходить переконливими доводи позивача про відсутність будь-яких об'єктивних перешкод до виїзду за межі держави України неповнолітньої ОСОБА_6, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вона потребує медичного обстеження через певні вади, отримані з часу народження, а відмова відповідача від дачі згоди на оформлення проїзного документу на виїзд за межі України та на виїзд за межі України позбавляє ОСОБА_1 можливості пройти таке обстеження із встановленням діагнозу та послідуючим лікуванням доньки.

Разом із тим, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, суд вважає, що тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_6 до Російської Федерації для проходження медичного обстеження та відвідування родичів, відповідає інтересам дитини та не порушує прав відповідача на спілкування з донькою та на участь у її вихованні.

Так, надаючи дозвіл малолітній ОСОБА_6 на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації з метою проходження медичного обстеження та можливого лікування, а також відвідування родичів, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, суд виходить із часу, необхідного для оформлення проїзного документу на виїзд, подання документів та проходження медичного обстеження із можливістю послідуючого лікування дитини, тому дійшов висновку, що для цього буде достатньо шести місяців.

Крім того, зважаючи на положення ст. 4 ЦПК України та ст.16 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити в частині позову щодо визнання безпідставною відмови ОСОБА_5 надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, оскільки такий спосіб захисту не передбачений цивільним законодавством.

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, які складаються із сплаченого останньою судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституцією України, ст.ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст.313 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини та оформлення проїзного документу задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії 1-КГ № 199642, на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації строком на шість місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон/проїзного документа на неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовити в звязку з його необґрунтованістю.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Корсаненкова