Справа № 465/3857/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/5277/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Альфа Банк» про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Альфа Банк» про поділ майна подружжя відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. Зазначає, що рішенням суду відмовлено у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, а саме будинку та земельної ділянки з тих підстав, що спірне майно знаходиться в іпотеці банку АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк». Відтак, на переконання суду, спірне майно належить Банку, а тому поділу не підлягає, оскільки задоволення позовних вимог призведе до порушення прав банку, який є іпотекодержателем. Така позиція суду не узгоджується з нормами цивільного та сімейного законодавства, а також із ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно яких незалежно від іпотеки спільне сумісне майно належить подружжю та підлягає поділу, що не впливає на іпотеку та інтереси банку.

У судове засідання позивач та представника третьої особи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляд належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представника Банку) суду не представлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси позивача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідача, що не заперечив проти апеляційної скарги та при вирішенні такої поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є підставною та підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 5, 368 ч.3, 370 ч.1, 372 ч.2, 392 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69-71 СК України, ст.ст. 81, 116 ЗК України, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що майно, а саме спірний житловий будинок, що придбаний відповідачем за отримані у кредит кошти, перебуває в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк», зареєстрований в Державному реєстрі іпотек обтяження на спірне нерухоме майно, яким встановлено заборону на вчинення будь-яких дій з майном, що перебуває в іпотеці без дозволу іпотекодержателя, а в даному випадку без дозволу ПАТ «Альфа-Банк», - не підлягає поділу. При цьому, позивачка не надала доказів, що вона після розірвання шлюбу бере участь у погашені заборгованості за вказаним кредитним договором, так як придбання подружжям будинку в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Крім цього, на спірну земельну ділянку, що одержана відповідачем 3.12.2009р., не поширюється режим спільного майна подружжя, закріплений у ч. 5 ст. 61 СК України, оскільки право власності у відповідача на підставі Державного акта (серія ЯИК №242433) від 3.12.2009р. виникло ще до набрання чинності вказаною нормою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам справи не відповідають та зроблені з порушенням та без вірного застосування норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, що особами, що беруть участь у справі не оспорювалось за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2006 року по 24.07.2011 року (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 30.03.2006 року, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14.07.2011 року про розірвання шлюбу а.с. 10, 12-13) сторонами 13.03.2007 року частково за спільні кошти, а частково за отримані у кредит відповідачем ОСОБА_4 кошти було придбано спірний житловий будинок АДРЕСА_1, власником якого на даний час зареєстрований відповідач (договір купівлі продажу будинку з відстроченням платежу від 13.03.2007 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 2.04.2007 року №14095692 (а.с. 14-15, 16) кредитний договір №1301/0307/71-063 від 13.03.2007 року а.с. 41-44). Після цього, відповідачем було отримано у власність земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку, площею 0,0435 га, кадастровий номер НОМЕР_2. На даний час вказані об'єкти нерухомості перебувають у іпотеці, згідно договору іпотеки, що укладений в забезпечення згаданого договору кредиту. Іпотекодержателем є ПАТ «Альфа-Банк» - третя особа по справі (лист та довідка Банку а.с. 45, 50, витяги про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек (а.с. 46-49).

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зважаючи на вказані норми закону майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Зважаючи на вказане спірний житловий будинок слід вважати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін. Жодних даних про те, що такий є особистою власністю немає та про таке жодна із сторін не заявила.

Колишнє подружжя із спільною дитиною та дитиною позивача від першого шлюбу продовжують проживати у спірному будинку і кредитні кошти відповідачем під час шлюбу отримувались саме для придбання вказаного житлового будинку. Зважаючи на вказане підстав вважати, що будинок не є об'єктом спільної сумісної власності - немає. Відтак такий підлягає поділу між подружжям у рівних частках (акт обстеження умов проживання комісії Франківської районної адміністрації ЛМР від 23.09.2014 року а.с. 37, кредитний договір №1301/0307/71-063 від 13.03.2007 року а.с. 41-44).

Що стосується перебування будинку в іпотеці Банку, то вказане жодним чином не впливає на відносини власності, не змінює форми власності та визнання будинку спільною сумісною власністю як і розподіл часток між співвласниками не може жодним чином порушувати інтереси Банку. Навпаки відповідно до ст. 23 закону України «Про іпотеку» уразі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва

Крім цього, що стосується погашення чи непогашення кредиту позивачем, що був отриманий на придбання вказаного житла відповідачем, то вказане теж жодним чином не змінює права власності на будинок, натомість відповідач у випадку погашення кредиту особистими коштами вправі поставити вимогу до позивача про повернення йому частини коштів, сплачених на погашення такого.

Крім цього, що стосується земельної ділянки, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 7, 16.04.2004, п. 18-2 - відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Зважаючи на вказане, спірна ділянка, що була набута відповідачем для обслуговування будинку, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності підлягає поділу між подружжям, як і сам будинок.

Згадана ж відповідачем Постанова Верховного Суду України, на яку послався суд першої інстанції у рішенні як підставу для відмови у задоволенні позову в частині поділу між сторонами земельної ділянки від 15.02.2012 року №6-98цс11 до вказаних правовідносин не застосовується, оскільки стосується окремої земельної ділянки, а не ділянки на якій розташовано будинок.

Враховуючи наведене позов слід вважати підставним та таким, що підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні такого було відмовлено відповідно слід скасувати з ухваленням нового про його задоволення. Слід поділити між сторонами спірні житловий будинок та земельну ділянку, як об'єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Визнавши за позивачем право власності на ? частину будинку та ? частину ділянки залишивши за відповідачем право власності на інші ? частину житлового будинку та ділянки.

Відповідно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги слід вирішити питання судових витрат.

Вказаним слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги та таку задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Альфа Банк» про поділ майна подружжя - задовольнити.

Поділити між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0435 га, для обслуговування житлового будинку, як об'єкти спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_4 право власності на іншу ? частину житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0435 га, для обслуговування житлового будинку, залишивши за ОСОБА_4 право власності на іншу ? частину земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3654 грн. сплаченого нею судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1827 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник