Справа № 355/1841/14-ц Головуючий у І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/780/935/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є.М.
Категорія 38 04.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 Після його смерті позивач дізнався про існування заповіту від 06.03.2010 року, згідно якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0.146га, та земельну ділянку площею 1,985 га.

Посилаючись на те, що на момент складання заповіту, ОСОБА_4, дізнавшись про свою невиліковну хворобу постійно перебував в пригніченому стані та втратив сенс життя, відповідачка із своєю матір'ю ОСОБА_5 під впливом тяжкої хвороби та на вкрай невигідних для заповідача обставин, заставили останнього скласти заповіт, який не відповідав його дійсній волі.

Просив суд визнати заповіт ОСОБА_4, складений 06.02.2010 року, недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав. Пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 Після його смерті стало відомо про існування заповіту від 06.03.2010 року складеного батьком за яким, останній заповів своїй доньці ОСОБА_3 своє майно, а саме:

· житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

· земельну ділянку площею 0.146 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,

· земельну ділянку площею 1.985 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач стверджував, що ОСОБА_4 протягом останніх років хворів на рак. Враховуючи те, що він ще не був особою похилого віку, мав відповідальну роботу та багато планів на майбутнє, дана звістка його дуже засмутила, він постійно перебував у пригніченому стані та практично втратив сенс життя.

Таким станом батька на свою користь скористались його дружина ОСОБА_5 і його дочка ОСОБА_3, які схилили ОСОБА_4 до того, щоб він склав заповіт на користь ОСОБА_3 за яким заповів останній житловий будинок та дві земельні ділянки.

Про існування даного заповіту йому не було нічого відомо, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до смерті батька приховували від нього даний документ через те, що він міг вмовити ОСОБА_4 скасувати його.

У зв'язку з тим, що заповіт ОСОБА_4 складений 06.03.2010 року був складений під впливом тяжкої обставини на невигідних для нього умовах, оскільки він суперечив волі заповідача розділити належне йому майно порівну між обома своїми дітьми - ОСОБА_2, та ОСОБА_3, на підставі ст.ст.203,215,233 ЦК України просив суд визнати його недійсним.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_6 суду пояснив, що посилання позивача на пригнічений стан його батька, пов'язаний із важкою хворобою, уже був предметом судового рослідження при розгляді цивільної справи про усунення його довірительки ОСОБА_3 від спадкування та не знайшов свого підтвердження.

Окрім того, заповіт взагалі не може бути віднесено до правочинів, вчинених під впливом тяжкої обставини та на вкрай не вигідних умовах, оскільки заповіт взагалі не передбачає оплатність. Окрім того, спадщина за заповітом відкривається після смерті спадкодавця в зв'язку з чим, після його смерті, в нього природно не можуть існувати матеріальні інтереси.

З огляду на вищенаведене, просив суд в позові відмовити.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з висновком рішення суду, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати заповіт ОСОБА_4, складений 06.02.2010 року, недійсним.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції було встановлено обставини, на підставі яких було зроблено обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову, з яким погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років помер ОСОБА_4 про що 05 травня 2012 року в Книзі реєстрації смертей відділу державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний запис за № 48 ( свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ).

За життя, а саме 06 березня 2010 року, ОСОБА_4 склав заповіт згідно якого, заповів своїй доньці ОСОБА_3 своє майно, а саме:

· житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

· земельну ділянку площею 0.146 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

· земельну ділянку площею 1.985 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

У своїй апеляційній скарзі посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 скористались, викликані хворобою, безпорадністю та пригніченістю ОСОБА_4, для складення заповіту на користь дочки, є безпідставним.

Оскільки, ОСОБА_4 до останніх днів свого життя працював виконробом дільниці № 2 БМУ-5 компанії «Нафтогаз України» і в його обов'язки входило керівництво дільницею, організація будівельно-монтажних робот.

Дізнавшись про хворобу чоловіка, дружина із дочкою наполягли на тому, щоб він пройшов курс лікування в онкологічній клініці «Інновація» і після проведеного лікування, стан чоловіка значно покращився.

Окрім того, судами вже неодноразово досліджувалось, що причина смерті покійного ОСОБА_4, не пов'язана із онкозахворюванням, оскільки смерть останнього настала внаслідок атеросклеротичного кардіосклерозу (а.с. 20).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 не надав колегії суддів будь-яких доказів, які беззаперечно стверджують про те, що на момент оформлення заповіту, покійний ОСОБА_4 знаходився в пригніченому стані в зв'язку чим склав заповіт, який не відповідав його дійсній волі.

Колегією суддів було встановлено, що в жовтні 2012 року позивач ОСОБА_2 звертався до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення її від права на спадкування. Позовні вимоги були зокрема обґрунтовані тим, що покійний ОСОБА_4 ( який є батьком як позивача так і відповідачки ), перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та потребував сторонньої допомоги, яку його сестра батьку не надавала.

Рішенням від 11.01.2013 року Баришівський районний суд відмовив в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування через їх необґрунтованість. В ході судового розгляду судом було встановлено, що покійний ОСОБА_4 до дня смерті працював на посаді виконавця робіт дільниці № 2 БМУ-5 компанії «Нафтогаз України». До його безпосередніх обов'язків входило керівництво виробничо-господарською діяльністю дільниці, організація будівельно-монтажних робіт. Окрім того, робота була тісно пов'язана з постійними відрядженнями. Покійний ОСОБА_4 до своєї роботи відносився надзвичайно відповідально, виконував її якісно і в строк, до останніх днів свого життя, брав активну участь у громадському житті колективу.

В березні місяці 2013 року ОСОБА_2 знову звернувся із позовом до ОСОБА_3 про визнання нікчемним заповіту від 06.03.2010 року, складеного покійним ОСОБА_4

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27.11.2013 року було відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус Баришівської районної державної нотаріальної контори Маховка Володимир Володимирович, про визнання заповіту нікчемним через їх необґрунтованість. В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що ОСОБА_4 перебував у пригніченому психічному стані через хворобу.

Тому, викладені в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_2 про те, що покійний ОСОБА_4, після того як дізнався про свій діагноз постійно перебував в пригніченому стані та фактично втратив сенс життя, не знайшло свого підтвердження, оскільки дана обставина врахована при ухваленні рішення і їй надано відповідну правову оцінку судом першої інстанції.

Колегія суддів не встановила нових доказів або обставин які б могли призвести до скасування рішення суду, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України.

Апеляційна скарга не доведена та не обґрунтована, у її задоволенні необхідно відмовити.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: