АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8347/15 Справа № 206/2230/15 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року, де ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 07.03.2008 року в сумі 13827.73 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 7085.96 грн., заборгованості за процентами - 5815.81 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 925.96 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 7000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.7).

07 березня 2008 року відкрито рахунок та оформлено кредитну картку НОМЕР_1, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.7). Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 07 березня 2008 року.

Позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Заява клієнта підписана відповідачем, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку.

У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2015 року, згідно розрахунку позивача та виписки по рахунку, утворилася заборгованість в сумі 15019,12 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 7085,96 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 5815,81 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 925,96 гривень, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 691,39 гривень (процентна складова) (а.с.3-6, 69-78, 79-83).

Пунктом п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в зазначеній частині, оскільки відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, 611, 614, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині заборгованості за договором про надання банківських послуг від 07.03.2008 року в зазначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не довів передачу відповідачу грошових коштів за договором, не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка є фінансовим інструментом, який використовує банк для надання коштів шляхом перерахуванням їх на відповідний рахунок відповідача /а.с.7/.

Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку /а.с. 3-6, 40-55, 69-83/.

Посилання апелянта на те, що розрахунок заборгованості та довідка про рух коштів не є доказом заборгованості, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України сторони повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ними обставини.

Проте будь-які докази, які б спростовували надані банком докази щодо заборгованость за кредитом та його розміру, суду не надані.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг та тарифами банку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно заяви про надання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, отримав повну інформацію про умови кредитування та висловив згоду, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідач з вимогами про визнання правочину недійсним не звертався, тому із урахуванням презумпції правомірності правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

Л.О. Каратаєва