Справа № 357/9196/15-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5218/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 58 17.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Іванової І.В.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі за поданням Головного державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Літвінчука Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Головний державний виконавець міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Літвінчука Д.М. звернувся до суду із вищевказаним поданням, мотивуючи його тим, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання наказу Господарського суду Київської області № 7/220-09 від 25 грудня 2009 року про стягнення з нього як з керівника ПП «Фабрика великої реклами» на користь відділу комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради відповідних коштів, через що вважає своє звернення із вказаним поданням обґрунтованим та законним.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року подання було задоволено та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до фактичного виконання своїх зобов'язань за виконавчими документами.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем не було належним чином доведено факту ухилення ним від виконання судового наказу, який має підтверджуватися сукупністю доказів, яких, на думку апелянта, виконавець не надав, а наявність лише одного зобов'язання у боржника не може бути підставою для обмеження права на виїзд за межі України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до п.3, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи вказане подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій щодо виконання судового рішення та не погашає наявну за ним заборгованість, то вимога державного виконавця щодо обмеження його у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 27286465 по примусовому виконанню наказів Господарського суду Київської області за № 12/051-10 від 23 жовтня 2010 року та № 7/220-09 від 25 грудня 2009 року про стягнення з ПП «Фабрика великої реклами», керівником якої є ОСОБА_2, на користь Відділу комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради 4152,96 грн. та 27 541,21 грн. сум заборгованості.

Постановою ВДВС Білоцерківського МРУЮ від 27 травня 2015 року було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку боржника ПП «Фабрика великої реклами» (а. с. 19).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: 1) якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); 2)якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); 3) якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Таким чином, суду першої інстанції, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, необхідно було з'ясувати чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання та чи мав він можливість добровільно виконати ці зобов'язання у встановлені строки.

Проте, місцевий суд вищевикладеного не врахував та дійшов до помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вищевказаного подання.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2015 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання Головного державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області Літвінчука Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: