Справа № 128/2245/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Гриценко І.Г.,

при секретарі: Кіяниця А.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір позики. Поручителем вказаного договору виступив батько позичальника - ОСОБА_5, про що зазначено в договорі позики, де він підписався. Згідно даного договору відповідачОСОБА_4, позичив у позивача, строком з «05» червня 2013 року по «05» червня 2015 року, включно, грошові кошти в сумі 3 890 (три тисячі вісімсот дев'яносто) доларів США, що еквівалентно 31120 грн. (тридцять одна тисяча сто двадцять) гривень, по курсу продажу валют, встановленому Національним банком України на момент укладення даного договору.

Після спливу вказаного строку, ні відповідачем, ні його поручителем борг не повернуто та на зв'язок вони не виходять.

В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за договором позики, що складає остаточно з урахуванням поданих в судовому засіданні заяв, на день розгляду - 66 543, 60 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та її представник даний позов, з урахуванням заяв про уточнення (зменшення, збільшення) розміру позовних вимог підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити. Також позивач вказала на те, що відповідач ОСОБА_4 був винен їй грошові кошти в сумі 4 000 доларів США. 22.05.2013 року ОСОБА_4 засуджено та стягнено на її користь грошові кошти в сумі 18 803,16 грн., це була не уся сума, яку їй винен ОСОБА_4, тому з вироком вона була не згодна, хотіла подавати апеляцію, однак з метою врегулювання даного конфлікту, за проханням ОСОБА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір від 05.06.2013 року про позику 3 830 дол. США, яка була отримана позичальником до укладення договору позики. Поручителем в даному договорі позики виступив ОСОБА_5, однак кошти їй так і не повернено. Також пояснила, що кошти, зазначені в договорі позики були передані нею ОСОБА_4 ще в 2008 році. Від суми позову нею відраховано, згідно поданої заяви, присуджена у вказаному вироку відносно ОСОБА_4 сума коштів на її користь 18 803,16 грн. Просила стягнути на її користь остаточно суму з урахуванням курсу долара на день винесення рішення -21,94 грн. за 1 долар США, а всього суму 66 543,60 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 пояснила, що відповідач ОСОБА_4 - являється її сином, а відповідач ОСОБА_5 - її чоловіком. Її син займався видачею землі через інших осіб. 03.08.2008 року він узяв в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 тис. дол. США для оформлення на його ім'я земельної ділянки. Декільком людям він зробив участки, а на одному попався та відносно сина ОСОБА_4 була кримінальна справа і суд присудив потерпілим (багатьом людям) десь 50 тис. дол. США. ОСОБА_1 за даним вироком було присуджено 18 803,16 грн. Тому цей позов є безпідставним, так як вдруге не може присуджуватись до стягнення одна і таж сама сума. ЇЇ син грошей за землю собі не брав. Йому тільки доставалось по 200 доларів, а все інше віддавав громадянам, що допомагали у вирішенні землі бажаючим особам. Спірний договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно підписаний її сином, тоді коли ОСОБА_1 хотіла писати апеляційну скаргу на вказаний вирок, та після укладення договору позики апеляцію вона не писала. Договір позики чоловік підписав для його для гарантії. Вона вважає, що даний договір позики є недійсним, однак в суд про визнання договору позики недійсним ОСОБА_4 не звертався та звертатись не бажає. Вона перебуває в шлюбі із ОСОБА_5, тому повинна була бути її згода щодо укладення договору поруки. Крім того договір поруки повинен бути оформлений окремим договором. Також підтримала надані суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав і надав суду письмові заперечення (а.с.27-28) згідно яких він позовні вимоги вважає безпідставними і необгрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, позивачем не подано доказів на підтвердження позовних вимог, а доводи є суперечливими. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 нібито позичив строком по 05 червня 2015 року, грошові кошти в сумі 31120 гривень. Поручителем вказаного договору нібито виступив ОСОБА_5, він вважає, що дані твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач не надає окремого письмово укладеного договору поруки, який би підтверджував, що він дійсно виступив поручителем по вище вказаному договору.

Тому на думку відповідача ОСОБА_5 зроблений запис в договорі позики не можливо розцінювати, як доказ на підтвердження того, що він нібито виступив поручителем по договору позики від 5 червня 2013 року.

Заслухавши думку учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами справи доведено, а саме договором позики та поясненнями сторін, їх представників, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір позики. Згідно договору ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_1, строком з «05» червня 2013 року по «05» червня 2015 року, включно, грошові кошти в сумі 3890 (три тисячі вісімсот дев'яносто) доларів США, що еквівалентно 31 120 грн. (тридцять одна тисяча сто двадцять) гривень, по курсу продажу валют, встановленому Національним банком України на момент укладення даного договору та зазначено, що кошти позичальником отримано він позикодавця повністю до оформлення цього договору.(а.с.4,14).

Відповідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2013 року, який набув законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 190 КК України, призначено покарання та з нього стягнено на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних частках матеріальну шкоду в сумі 18 803,16 грн. (а.с.41-56). Тому, позивачем і було зменшено суму розміру позовних вимог на суму присуджену вказаним вироком до стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Отже, враховуючи норми матеріального права, відсутність істотних умов договору поруки, а саме предмету договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору поруки, суд вважає, що договір поруки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є нікчемним, він повинен був бути укладений у письмовій формі, формі договору, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має зобов'язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори, суд вважає, що в даному випадку солідарне стягнення заборгованості за договором позики не є можливе, тому вимога про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення лише по стягненню суми позики від 05.06.2013 року з ОСОБА_4 остаточно станом на день ухвалення рішення в сумі 66 543, 60 грн. з урахуванням курсу долару США - 21, 94 грн. за один долар та з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позову на суму присуджену до стягнення на його користь, згідно вироку суду (18 803,16 грн.), оскільки позивачем були передані кошти в доларах.

Варте уваги й те, що представник відповідача вважає договір позики недійсним, однак доказів про його недійсність не надала, та пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_4 не бажає звертатись до суду з позовом про визнання даного договору позики недійсним. Тому підстави невизнання позову зазначенні представником ОСОБА_5 являються необґрунтованими належними доказами, і не приймаються судом.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, по сплаті судового збору з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог - 1% від стягненої суми заборгованості.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 547, 553, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, -

Вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікацій номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 05.06.2013 року станом на 16.10.2015 року у розмірі 66 543 (шістдесят шість тисяч п'ятсот сорок три) гривні 60 коп. та 665 гривень 44 коп. витрат по судовому збору, а всього 67 209 ( шістдесят сім тисяч двісті дев'ять) грн. 04 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: