Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/2071/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/4864/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2015 року у справі за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 36 003, 67 гривень, пені, трьох відсотків та інфляційних втрат та судового збору, а всього - 48 346,45 гривень, посилаючись на те, що відповідач не здійснював оплату наданих послуг в період з жовтня 2012 року по березень 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за надані послуги за період з жовтня 2012 року по березень 2014 року в сумі 36 003,67 грн., пеню в сумі 595,50 грн., три відсотки річних у сумі 1 655,09 грн., інфляційні втрати в сумі 10 092,19 грн., судовий збір в сумі 483,46 грн.

Повернуто Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» внесений в більшому розмірі судовий збір в сумі 61,94 грн. згідно платіжного доручення № 9375 від 06 травня 2014 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з»ясування всіх обставин, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та відправити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов концерну "МТМ", суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 як споживач теплової енергії зобов'язана оплачувати надані послуги, але цих обов»язків не виконувала, у зв»язку з чим заборгованість перед постачальником підлягає стягненню на його користь в судовому порядку разом з обумовленою договором пенею, а також позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у відповідності до вимог ст.. 625 ЦК України.

Вказаний висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

За матеріалами справи судом встановлені наступні обставини.

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг", починаючи з 01.01.2009 року у м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн "Міські теплові мережі" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну МТМ.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року "Про значення виконавців комунальних послуг" з 01.04.2011 року Концерн визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну "МТМ", у тому числі до нежитлового приміщення 137, розташованого в багатоквартирному житловому будинку за адерсою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_3.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 є власиком 24/100 частин нежитлового приміщення 137 у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 в м. Запоріжжі на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.11.2008р. ( а.с. 18-20).

На підставі вищезазначених рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради послуги з централізованого постачання теплової енергії до вказаного будинку, починаючи з 01 січня 2009 року, надає концерн "Міські теплові мережі".

07 листопада 2009р. між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 було укладено договір № 601134 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, зідно з пунктом 1.1 якого позивач зобов»язується відпустити споживачу теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов»язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід»ємними частинами.

Пунктами 6.3 та 6.4 цього договору встановлено, що підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов»язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на рахунковий рахунок теплопостачальної організації суму оплати за спожиту теплову енергію ( а.с. 32).

За пунктом 7.2.8 договору, в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленому у пункті 6.3, з наступного дня після закінчення терміну слати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Позивач надавав відповідачу обумовлені договором послуги, а ОСОБА_2 в пору-шення умов договору жодної оплати за отримані від позивача послуги у період з жовтня 2012р. по березень 2014р. не здійснила.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, який здійснено на підставі актів приймання-передачі теплової енергії, борг відповідача за цей період складає 36 003,67 грн. ( а.с. 23, 41-67). Тому суд задовольнив вимоги позивача про сягнення цієї заборгованості, а разом з нею стягнув пеню, та за вимогами ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу та втрати від інфляційних процесів у державі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оспорює, що протягом періоду з жовтня 2012р. по березень 2014р. не оплачувала послуги, надані позивачем. Але вважає, що сума заборгованості розрахована ним неправильно, не у відповідності до фактичного споживання, без урахування температури повітря, тому є, на її думку, завищеною, але оспорити нараховані їй суми вона не могла, оскільки позивач у цей період направляв їй акти виконаних робіт на іншу адресу, де вона не проживала.

Дослідивши вказані доводи відповідача, колегія з»ясувала наступне.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Артема, 79-а, тел.. 787-65-93 документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії.

Вказаний порядок отримання рахунків роз»яснюється споживачам в кожному письмовому рахунку ( а.с. 41-54).

За пунктами 6.6.1, 6.6.2 договору отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п»яти днів з дати отримання; у разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень у його підписанні у п»ятиденний строк, акт підписується постачальником з позначенням про відмову у його підписанні споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період.

Вказані положення договору додатково роз»яснюються в кожному акті приймання-передачі, виписаному кожному споживачу ( а.с. 55-67).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 22). Саме на цю адресу їй в період опалювального сезону направлялись щомісячно акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки на її оплату з жовтня 2012р. по квітень 2013р., що підтверджують реєстри рекомендованої пошти ( а.с. 68-74), протягом подальшого періоду з жовтня 2013р. по березень 2014р. акти і рахунки направлялись відповідачу на іншу адресу: АДРЕСА_2 ( а.с. 75-83).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснювала, що в її нежитловому приміщенні сталася аварія опалювальної системи, тому вважала, що їй позивач зобов»язний був здійснити у зв»язку з цим перерахунок. Але доказів того, що вона зверталась до тепло-

постачальника з заявою про перерахунок, відповідач не надала.

Позивач же, зі свого боку, пояснив, що відповідач протягом періоду, за який в неї виникла заборгованість, з жодною заявою не зверталась, зокрема, і про перерахунок.

За матеріалами справи та поясненнями позивача вбачається, що зі сторони відповідача, можливо її уповноваженим за договором представником, було направлено заяву про зміну адреси листування, тому в опалювальний сезон 2013-2014рр. акти приймання-передачі та рахунки відповідачу направлялись за іншою сповіщеною адресою.

А сама відповідач, посилаючись на направлення їй актів приймання-передачі теплової енергії на іншу адресу, за якою вона не мешкає, не змогла пояснити, чому в такому разі вона особисто не зверталась у відповідності до п. 6.7 договору до постачальника за актами та рахунками.

Натомість, згідно з дослідженими документами, відповідач не реагувала навіть на ті акти та рахунки, що направлялись їй за місцем мешкання протягом опалювального періоду 2012-2013рр., зокрема, претензій щодо кількості відпущеної теплової енергії, тарифу та нарахованої суми оплати позивачу не направляла, акти не підписувала, постачальнику не повертала, рахунки не оспорювала, але і не оплачувала.

Зважаючи на це, позивач оформлював акти приймання-передачі теплової енергії ОСОБА_2 у відповідності до вимог 6.6.2 договору та обґрунтовано вважав їх погодженими і нараховував на їх підставі відповідачу оплату за спожите тепло.

Також доводами апеляційної скарги є неврахування позивачем при визначенні кількості спожитого тепла температури повітря, показників нормативного споживання, які позивач перевищив, різних сум оплат в один і той же опалювальний місяць - жовтень в 2012р. та 2013р., що, на її думку, призвело до неправильно визначення суми заборгованості.

Дослідивши вказані доводи відповідача, колегія визнає їх неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до п. 5.5 договору при відсутності приладів комерційного обліку обсяг теплової енергії визначається теплопостачальною організацією розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

Згідно КТМ 204 України 244-94 тривалість опалювального періоду у м. Запоріжжі складає 174 доби, а саме: жовтень - 15 діб, листопад - 30 діб, грудень - 31 доба, січень - 31 доба, лютий - 28 діб, , березень - 31 доба, квітень - 8 діб.

Однак опалювальний сезон 2013-2014рр. в м. Запоріжжі на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.10.2013р. № 433 розпочався з 05 жовтня, тому в жовтні 2013р. порівняно з 2012р. маються розбіжності по нарахуванню оплати пропорційного до збільшення кількості діб та, відповідно при цьому враховано і температуру повітря, оскільки саме через її зниження опалювальний сезон у 2013-2014рр. розпочато раніше. У зв»язку із зазначеними обставинами суттєво відрізняється і кількість спожитої теплової енергії, та, відповідно і оплата за неї.

Отже, доводи апелянта про неврахування температури повітря при визначенні кількості спожитої теплової енергії є тільки припущенням відповідача, яке не ґрунтується на конкретних обставинах. До того ж, на якість опалення споживач протягом періоду, за який виникла у неї заборгованість, не скаржилась, і претензій до постачальника не пред»являла.

Що стосується перевищення нормативного споживання, яке обумовлено договором, то з аналізу актів та розрахунків вбачається, що в жодному місяці спірного періоду виставлена відповідачу кількість спожитої теплової енергії не перевищує нормативний показник, визначений у пункті 1.4 Додатку № 1 до договору, в якому зазначено нормативний показник в Гкал по кварталах з помісячним визначенням ( а.с. 35).

Зважаючи на вище встановлені обставини, колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст.. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.