АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-5232/2004 Номер провадження 22-ц/786/3107/15Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленка О.О.,

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі : Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 грудня 2004 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до територіальної громади м. Полтави в особі Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання членом сім'ї, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

09 грудня 2004 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м.Полтави про визнання членом сім'ї, встановлення факту прийняття спадшини, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказала, що вона разом з померлим ОСОБА_6 Георгієвичем з березня 2000 року проживала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. 23 червня 2004 року ОСОБА_6 помер, після його смерті залишилось спадкове майно: 3/5 частини жилого будинку №21 по вул.. Бакинських комісарів в м. Полтава. Оскільки спадкоємців, окрім неї, після смерті ОСОБА_6 не залишилося, прохала визнати за нею право власності на 3/5 частини зазначеного будинку

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20 грудня 2004 року позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено.

Визнано ОСОБА_5 членом сім'ї ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 23.06.2004 року.

Встановлено факт прийняття спадщини 3/5 частини будинку №21 по вул.Бакинських комісарів в м. Полтава, після померлого 23.06.2004 ОСОБА_6.

Визнано ОСОБА_5 такою, що набула право власності на 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель , розташованих на земельній ділянці розміром 1370, 00 кв.м., що знаходиться у м. Полтаві по вул. Бакинських комісарів, 21 та складається з деревяного обкладеного цеглою жилого будинку літ А-1, загальною площею 46,80 кв.м., сараїв Б,б, В, И,К, б1, вбиралень «З,Ж», літньої кухні « Г», гаражу «Е», навісу « Л», огорожі № 1, водогіну дворового № 2.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_4 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, неправильно оцінив докази, які мають значення для вирішення справи та не врахував її інтереси як співвласника даного домоволодіння. Крім того, апелянтом зазначено, що місцевим судом визнано за ОСОБА_5 право власності на весь спірний житловий будинок та господарські будівлі, хоча 2 / 5 частини даного будинку належить їй, а сарай «В», вбиральня « З, огорожа, водогін дворовий №2 є її особистою власністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_5 мешкала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у належній останньому 3/5 частинах спірного будинку, у якій вона залишилась проживати після смерті останнього, сплачувала комунальні платежі та наглядала за вказаним будинком, а тому вона фактично прийняла спадщину після померлого. Інших спадкоємців ОСОБА_6 не мав.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що ОСОБА_5 з березня 2000 року проживала з ОСОБА_6 однією сімє'ю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

23 червня 2004 року ОСОБА_6 помер / а.с.5,6/

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно: 3/5 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель , розташованих на земельній ділянці розміром 1370, 00 кв.м., що знаходиться у м. Полтаві по вул. Бакинських комісарів, 21 та складається з деревяного обкладеного цеглою жилого будинку літ А-1, загальною площею 46,80 кв.м., сараїв Б,б, В, И,К, б1, вбиралень «З,Ж», літньої кухні « Г», гаражу «Е», навісу « Л», огорожі № 1, водогіну дворового № 2, яке належало останньому згідно договору дарування від 13 липня 2002 року / а.с. 14/.

Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімє'ю не менш як пять років до часу відкриття спадшини.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №?7 визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом),

судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на

момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Крім того, враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 тривалість проживання ОСОБА_5 з померлим, відсутність намірів у територіальної громади міста визнавати спадщину відумерлою, про що мається відповідна заява в матеріалах справи / а.с. 20/, а також те, що визнання за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно не порушує права іншого співвласника майна ОСОБА_4, , виходячи із засад справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання її такою, що набула право власності 3/5 частини спірного домоволодіння.

В свою чергу, ухвалюючи правомірне рішення про визнання ОСОБА_5 такою, що набула право власності на 3/5 частини спірного домоволодіння, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, вказавши конкретні характеристики нерухомого обєкту із зазначенням господарських будівель, які підлягають до виділу останній, оскільки спірне домоволодіння є обєктом спільної часткової власності без реального виділення часток в натурі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині зазначення конкретних частин домоволодіння, які підлягають до виділу ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 20 грудня 2004 року - змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення суду вказівку на характеристику обєкта нерухомості, а саме: складається з деревяного обкладеного цеглою жилого будинку літ А-1, загальною площею 46,80 кв.м., сараїв Б,б, В, И,К, б1, вбиралень «З,Ж», літньої кухні « Г», гаражу «Е», навісу « Л», огорожі № 1, водогіну дворового № 2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: С.М.ОСОБА_7Дорош