У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Снігурського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки,

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 28 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір

№ HEH2GK00001813, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 29 000 дол. США терміном до 28 лютого 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 28 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір поруки

№ HEH2GK00001813, згідно з умовами якого, останній зобов'язався нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Позивач вказував, що відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують, у зв'язку з чим станом на 14 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 14 833,86 дол. США. Посилаючись на вищевказане, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів на свою користь у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 833,86 дол. США.

В процесі розгляду справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними.

В обгрунутвання зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилалися на недійсність вказаних угод у зв'язку з тим, що вони не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки кредитний договір був укладений в іноземній валюті, що значно погіршує становище позичальника, а також порушують їх права як споживачів, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі вищевказаного, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили їх зустрічний позов задовольнити та відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від

21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 вересня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від

28 лютого 2007 року станом на 14 січня 2015 року на загальну суму

14 833,86 дол. США, що еквівалентно 233 929 грн 97 коп., у тому числі:

12 563,77 дол. США, що еквівалентно 198 130 грн 65 коп. - заборгованості за кредитом; 1 717,16 дол. США, що еквівалентно 27 079 грн 61 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5 628 грн 16 коп. - заборгованості з комісії за користування кредитом; 3 091 грн 55 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з приписів ст. ст. 526, 554, 610, 611, 1054 ЦК України, оскільки позичальник зобов'язаний виконувати взяті на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки під час укладення кредитного договору ОСОБА_2 свідомо та з власного волевиявлення, виконувала його умови з 2007 року по 2014 рік, та до часу звернення банку до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором не оспорювала його недійсність.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк