06.03.2015 Справа № 756/2798/15-ц
Справа пр. №2/756/2479/15
ун. №756/2798/15-ц
У Х В А Л А

06 березня 2015 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про визнання недійсним правочину та визнання дій протиправними, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ПАТ "Омега Банк" про визнання недійсним правочину та визнання дій протиправними.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.п.5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Проте ОСОБА_1 вимоги, передбачені вказаними законодавчими нормами, не виконані, зокрема, позовна заява не містить чіткого викладу обставин, якими обгрунтовується позов, не зазначено доказів на підтвердження кожної обставини чи наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, позивач ОСОБА_1 просить суд зобов'язати відповідача в порядку забезпечення доказів надати кредитну справу позивача, визнати протиправними дії ПАТ "Омега Банк" щодо надання кредиту позивачу як резиденту в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України, визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів позивачем, визнати недійсним кредитний договір №2621/0708/71-155 від 15.07.2008 року, укладений між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1, мотивуючи це тим, що даний кредитний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилається на Закон України "Про захист прав споживачів".

Закон України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Рішенням Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень п.п.22,23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення п.п.22,23 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Продукцією є будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до кредитного договору №2621/0708/71-155 від 15.07.2008 року, укладеного між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1, банком надано кредитні кошти, що призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_3 з метою придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_1, зокрема, просить суд визнати бездіяльність ПАТ "Омега Банк" щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів позивачем, мотивуючи це тим, що відповідно до п.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993 року уповноважені банки, які отримали від Національного Банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за операціями, що проводяться резидентами та нерезидентами через ці установи, на предмет відповідності їх Декрету. Однак, виходячи з вищезазначеного, позивач фактично, як на підставу даної вимоги, посилається не на Закон України "Про захист прав споживачів", а на загальні принципи валютного регулювання, визначені Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю".

Таким чином, сфера дії Закону України "Про захист прав споживачів" не поширюється на відносини, що стосуються здійснення контролю ПАТ "Омега Банк" за цільовим використанням кредитних коштів позивачем, а вимога ОСОБА_1 стосовно бездіяльності відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів не стосується захисту її порушеного права як споживача.

Оскільки позивач просить суд визнати бездіяльність ПАТ "Омега Банк" щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів позивачем, тобто заявляє вимоги немайнового характеру, то відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України нею має бути додано до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог немайнового характеру відповідно до ставок судового збору, встановлених ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивач заявляє вимогу про витребування доказів у відповідача, зі змісту якої вбачається, що це заява про забезпечення доказів.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Згідно п.13 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" заява про забезпечення доказів має бути оплачена судовим збором у сумі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Окрім цього, п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року передбачено, що згідно зі статтею 5 Закону №3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. Оскільки передбачені Законом №3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів.

Таким чином, навіть якщо позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" та ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", це не звільняє її від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів.

Всупереч вимогам даних законодавчих норми заява позивача про витребування доказів не подана як окрема заява та не оплачена судовим збором.

Ч.1 ст.121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119,120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивач повинна подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст.ст.119,120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Омега Банк" про визнання недійсним правочину та визнання дій протиправними залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків у термін до 16.03.2015 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання нею даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть виправлені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Андрейчук