Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/7024/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22ц/778/4658/15 Суддя-доповідач: Маловічко .С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, який уточнила під час судового розгляду та в якому вимагає провести поділ спільного майна подружжя.

Як зазначила позивач у своїй позовній заяві, з червня 2003 року до березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу вони придбали нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Також ними було набуто інше майно - оргтехніка та меблі згідно наступного переліку: 1) пральна машина "LG", 2) варильна поверхня "ARISTON", 3) духова шафа, 4) плазмовий телевізор "SAMSUNG", 5) пилосос миючий "ZELMER", 6) праска "ZELMER", 7) комп'ютер "SAMSUNG", 8) кутова кухня, 9) шафа для вітальні, 10) диван дитячий, 11) комод дитячий, 12) стіл комп'ютерний, 13) шафа-купе, 14) холодильник "LG", 15) витяжка, 16) кондиціонер "SUPRA", 17) кондиціонер "DEKKER", 18) плазмовий телевізор "PHILIPS", 19) мультиварка "REDMOND", 20) кутовий диван, 21) комплект меблів (полка, 2 комоди, сервант та ТВ-тумба). Крім того, 10.07.2011 року нею був укладений кредитний договір з AT "Дельта Банк", взяті на підставі якого в кредит кошти використовувалися в інтересах сім'ї.

Позивач просила здійснити поділ квартири, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири, та одночасно визначити порядок користування нею: виділити їй кімнату № 7 площею 17,4 м2, а відповідачу - кімнату № 6 площею 12,9 м2, інші приміщення залишити у спільному користуванні. Інше майно розділити, відступивши від принципу рівності часток подружжя на її користь з урахуванням інтересів дітей, які проживають з нею, наступним чином:

-виділити їй у власність: пральну машину "LG", варильну поверхню "ARISTON", духову шафу, плазмовий телевізор "SAMSUNG", пилосос миючий "ZELMER", праску "ZELMER", комп'ютер "SAMSUNG", кутову кухню, шафу для вітальні, диван дитячий, комод дитячий, стіл комп'ютерний, шафу-купе, всього майна на загальну суму 42 500 грн.;

-виділити ОСОБА_3 у власність: холодильник "LG", витяжку, кондиціонер "SUPRA", кондиціонер "DEKKER", плазмовий телевізор "PHILIPS", мультиварку "REDMOND", кутовий диван, комплект меблів (полка, 2 комоди, сервант та ТВ-тумба), всього майна на загальну суму 38 000 грн.

Крім того, просила витребувати від відповідача належні особисто їй як подарунок матері золоті вироби (ланцюжок та кулон), якими заволодів відповідач, а також стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 7495 гривень, яка була сплачена нею за кредитним договором після припинення шлюбних стосунків з відповідачем.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним із них право власності на 1/2 частину майна, що складається із: праски "ZELMER" вартістю 500 гривень, кутової кухні вартістю 8000 гривень, шафи для вітальні вартістю 2000 гривень, шафи-купе вартістю 3000 гривень, холодильника "LG" вартістю 4000 гривень, кондиціонера "SUPRA" вартістю 3000 гривень, кондиціонера "DEKKER" вартістю 5000 гривень, плазмового телевізора "PHILIPS" вартістю 5000 гривень, кутового дивану вартістю 11000 гривень, комплекту меблів (навісної полки, двох комодів, серванту, ТВ-тумби) вартістю 8000 гривень

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині вирішення позовних вимог про поділ меблів та побутової техніки та в частині відмови у визначенні порядку користування квартирою і стягненні кредитних коштів, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 07 червня 2003р. перебували у шлюбі,

який розірвано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 березня 2014р. Цим рішенням встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2014р.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після припинення шлюбу залишились проживати з матір»ю.

17 січня 2007р. ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу

придбав у власність квартиру АДРЕСА_3 ( а.с. 68-69, 79-80), тобто набув право власності на неї в період шлюбу з позивачем.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 СК України вказана квартира має режим спільного сумісного майна подружжя, та відповідач визнає ці обставини, а також визнав позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на половину квартири у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 СК України.

Судом такий поділ квартири здійснено, і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

З технічного паспорту на АДРЕСА_4, що квартира складається з двох роздільних кімнат № 6 площею 12,9 кв.м, № 7 площею 17,4 кв. м.

Позивач, посилаючись на те, що ними не досягнуто з відповідачем домовленості щодо порядку користування квартирою, тому вона вимушена на теперішній час мешкати з дітьми у своїх батьків, просила визначити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування з урахуванням інтересів дітей - більшу кімнату, а в користування відповідача - меншу, інші приміщення у квартирі залишити в спільному сумісному користуванні.

Відмовляючи в позові в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала доказів щодо реальної можливості такого порядку користування квартирою, відповідність такого порядку будівельним, санітарним та іншим нормам житлового законодавства.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ці висновки суду є необґрунтованими, оскільки реальна можливість визначення такого порядку користування відслідковується з технічного паспорту, з якого видно, що кімнати є ізольованими, та при визначенні порядку користування не потребується проведення будівельних робіт, а тому не є необхідним визначати відповідність обраного порядку користування будівельним, санітарним та житловим нормам.

Колегія з цього приводу частково погоджується з вищезазначеними висновками суду.

Оскільки квартира, порядок користування якою слід визначити у цьому спорі, є приватною власністю із визначенням часток співвласників по 1/2, а сторони на тепер не є членами сім»ї, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Житлова площа спірної квартири складає 30,3 кв. м , тому кожному співвласнику на належну йому ? частку припадає по 15,15 кв.м, і саме таку площу слід виділяти в користування кожному співвласникові. При цьому законодавством не передбачено відходження від рівності часток з урахуванням інтересів інших осіб, зокрема, неповнолітніх дітей, які не є власниками квартири, а їх житлові права не впливають на збільшення або зменшення обсягу прав співвласників щодо володіння та користування саме тим розміром житлового приміщення, який припадає на його частку.

Зважаючи на це, виділення відповідачу кімнати площею 12,9 кв.м, яка є значно меншою від належного йому метражу жилої площі, буде порушувати його право як співвласника. А вимог про сплату грошової компенсації за зменшення площі, яку позивач пропонує виділити в користування відповідача, ОСОБА_2 в цьому позові не заявляла.

Тому запропонований позивачем спосіб визначення порядку користування квартирою буде порушувати права іншого співвласника, а тому є неприйнятним, що визнав суд, обґрунтовано відмовивши в позові в цій частині.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення частини сплачених нею кредитних коштів, оскільки кредитний договір був укладений нею під час шлюбу, а кредитні кошти буди спрямовані на потреби сім»ї.

Дослідивши ці доводи апеляційної скарги, колегія встановила.

10 липня 2011р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір № 002-07241-100711 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно з пунктом 1.3 якого Банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії із лімітом кредитування у сумі 100 000 грн. ( а.с. 56-58).

За цим договором, позивачу в цьому банку відкрито поточний рахунок та надана платіжна карта для користування рахунком, зокрема, у відповідності до п. 1.6 договору для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки та вчинення інших операцій.

Отже, вказаний договір не підтверджує цільову спрямованість коштів саме на потреби сім»ї, а лише є картрахунком, з якого надані кошти клієнтом можуть бути використані в будь-якому напрямку.

За таких обставин, позивач не довела, що кошти, які вона знімала з цього картрахунку, дійсно були витрачені на сім»ю, зокрема, у сумі в розмірі 14 990 грн., яку вона погасила самостійно після розірвання шлюбу та про стягнення половини якої заявлено у позові. Тому суд правильно визнав ці вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про поділ майна, яким є меблі, оргтехніка та побутова техніка, суд виключив із поділу: меблі та оргтехніку, які купувались для дітей, а також те майно, придбання якого в шлюбі заперечував представник відповідача, а саме: пральну машину LG, варильну поверхню AR1STON, духову шафу, плазмовий телевізор SAMSUNG, пилосос миючий ZELMER, витяжку та мультиварку REDMOND.

Решту майна, яку суд визнав спільним майном подружжя, суд не поділив в натурі, а визнав за кожним із подружжя його ідеальну частку, тобто по ? частці на наступне майно: праску ZELMER, кутову кухню, шафу для вітальні, шафу купе, холодильник LG, кондиціонер SUPRA, кондиціонер DEKKER, плазмовий телевізор "PHILIPS", кутовий диван, комплект меблів (навісна полка, два комоди, сервант, ТВ-тубма). До вказаних висновків суд дійшов з тих підстав, що позивач, вимагаючи виділення їй у власність майна на більшу суму, ніж відповідачу, не внесла грошову компенсацію на депозитний рахунок суду, що унеможливило поділ вказаного майна в натурі.

В апеляційній скарзі йдеться про неправильне вирішення спору в частині поділу меблів та побутової техніки і оргтехніки, оскільки при поділі такого майна в натурі не потребується внесення грошової компенсації на депозитний рахунок. А також апелянт вважала, що вона довела факт придбання в шлюбі всього майна, яке зазначила в позові, а також його наявність в квартирі. Крім того, вважає, що майно, яке купувалось дітям, також підлягає поділу між подружжям. Тому просила рішення суду в цій частині скасувати та поділити майно в натурі у заявлений в позові спосіб, відступивши від рівності часток на її користь з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюбного договору сторони не укладали та між ними не досягнуто домовленості про поділ майна.

Як роз»яснено в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, заявивши до розподілу майно у 21 найменуванні, підтверджувала його наявність лише фотографіями, начебто зробленими у спільній квартирі сторін АДРЕСА_1 але жодного документу про придбання цього майна саме в період шлюбу, наявність його на час вирішення спору та про його вартість позивач не надала.

Згідно письмових заперечень відповідача, останній визнав, що частина майна, яке просить поділити позивач, дійсно придбане за час шлюбу та на теперішній час знаходиться у вказаній квартирі, а також визнав визначену позивачем вартість цього майна., а саме: пральна машина LG вартістю З 000 грн., варильна поверхня AR1STON вартістю 2 000 грн.,

духова шафа вартістю 3 000 грн., праска ZELMER вартістю 500 грн., кутова кухня вартістю 8 000 грн., шафа для вітальні вартістю 2 000 грн., шафа-купе вартістю 3 000 грн.,

холодильник LG вартістю 4 000 грн., витяжка вартістю 1 000 грн., кондиціонер SUPRA вартістю 3 000 грн., кондиціонер DEKKER вартістю 5 000 грн., плазмовий телевізор "PHILIPS", кутовий диван вартістю 11 000 грн., комплект меблів: полка навісна (1 шт.), комод (2 піт.), сервант (1 шт.). ТВ тумба (1 шт.) загальною вартістю 8000 грн. ( а.с. 39).

Крім зазначеного майна, також визнав відповідач придбання у шлюбі меблів для дітей та комп»ютера, а також погодився з визначеною позивачем його вартістю.

Отже, за відсутності інших доказів придбання майна у шлюбі, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги тільки те майно, режим якого як спільного майна подружжя і наявність на теперішній час визнав відповідач, а також врахував узгоджену сторонами вартість цього майна.

Але, дійшовши до цього вірного висновку, суд виключив з розподілу майно, придбане для дітей, а також не поділив інше майно в натурі, обмежившись визначенням права власності сторін на це майно у ідеальних частках по ? за кожним у зв»язку із порушенням позивачем ч. 5 ст. 71 СК щодо внесення на депозит компенсації у вигляді різниці у вартості майна.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, вимоги ч. 4, 5 ст. 71 СК України застосовуються у випадку, коли сторони просять розділити неподільну річ.

У інших випадках, коли ділиться багато речей, суд має розподілити майно в натурі з урахуванням його вартості таким чином, щоб загальна вартість виділеного кожній із сторін майна була рівна або максимально наближена до вартості іншого.

Крім того, суд може відступити від засад рівності часток у відповідності до ч. 2 ст. 70 СК України за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї, а за ч. 3 цієї норми частка дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, розділивши меблі та побутову техніку і оргтехніку шляхом визначення ідеальних часток, суд порушив норми матеріального права та фактично не вирішив спір, оскільки сторони знову залежні один від одного при розпорядженні формально поділеним майном, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, а майно, яке визнано відповідачем як придбане в шлюбі, підлягає розподілу в натурі. При цьому, колегія вважає, що, оскільки діти сторін не досягли 14 років, то куплені для них меблі і комп»ютер підлягають включенню до розподіляємого між сторонами майна.

Таким чином, поділу підлягає наступне майно: варильна поверхню AR1STON

вартістю 2 000 грн., духова шафа вартістю 3 000 грн., праска ZELMER вартістю 500 грн., комп'ютер SAMSUNG вартістю 6 000 грн., кутова кухня вартістю 8 000 грн., шафа для вітальні вартістю 2 000 грн., диван дитячий вартістю 2 000 грн., комод дитячий вартістю 1 000 грн., стіл комп'ютерний вартістю 2 000 грн., шафа-купе вартістю 3 000 грн., плазмовий телевізор "PHILIPS" - 5000 грн., холодильник LG вартістю 4 000 гри., кутовий диван -

11 000 грн,, комплект меблів: полка навісна (1 шт.), комод (2 шт.), сервант (1 шт.), ТВ- ту-

мба (1 шт.) загальною вартістю 8000 грн., кондиціонер SUPRA вартістю 3 000 грн., конди-

ціонер DEKKER вартістю 5 000 грн., а всього на загальну суму 66 500 грн.

Розподіляючи вказане майно між сторонами, колегія враховує наступні обставини: оскільки діти мешкають з позивачем, то дитячі меблі і комп»ютер слід виділити позивачу; неподільність кухонного комплексу з вмонтованою технікою, які також слід виділити позивачу як господині, а також враховує побажання позивача і відповідача мати у власності конкретне майно.

Так, позивач просила виділити їй кутову кухню вартістю 8000 грн., варильну поверхню AR1STON вартістю 2 000 грн., духова шафу вартістю 3 000 грн., праску ZELMER вартістю 500 грн., шафУ для вітальні вартістю 2 000 грн., шафу-купе вартістю 3 000 грн., комп'ютер SAMSUNG вартістю 6 000 грн., стіл комп'ютерний вартістю 2 000 грн.,

диван дитячий вартістю 2 000 грн., комод дитячий вартістю 1 000 грн., та, на думку колегії, це майно можливо виділити їй.

Також позивач просила виділити їй телевізор SAMSUNG вартістю 8 000 грн., придбання якого в шлюбі заперечує відповідач. Тому, з урахуванням того, що письмовими доказами позивач не довела його придбання у шлюбі, він не можу бути включений до поділу як майно подружжя.

Разом з тим, відповідач визнав наявність іншого телевізору - "PHILIPS" вартістю 5000 грн. і придбання його у шлюбі, який не заперечував виділити позивачу, тому, з урахуванням бажання позивача мати телевізор, але недоведеність придбання у шлюбі та наявності плазмового телевізора SAMSUNG вартістю 8 000 грн., колегія виділяє їй телевізор "PHILIPS" вартістю 5000 грн.

Всього вартість майна, що підлягає виділенню позивачу, складає 39 000 (тридцять дев»ять тисяч ) гривень.

Решту наявного майна з урахуванням побажання відповідача, наданого в запереченнях, слід виділити ОСОБА_3: холодильник LG вартістю 4 000 гри., кутовий диван - 11 000 грн,, комплект меблів: полка навісна (1 шт.), комод (2 шт.), сервант (1 шт.).

ТВ тумба (1 шт.) загальною вартістю 8000 грн., кондиціонер SUPRA вартістю 3 000 грн., кондиціонер DEKKER вартістю 5 000 грн., а всього на загальну суму 31 000 грн.

Крім того, позивач просила виділити їй пральну машину LG вартістю З 000 грн,, пилосос миючий ZELMER вартістю 2 000 грн., а відповідачу виділити витяжку вартістю 1000 грн., мультіварку "REDMOND" вартістю 1000 грн., наявність яких та придбання у шлюбі не довела, а відповідач ці вимоги не визнав, тому це майно не може бути предметом поділу, що правильно встановив суд, відмовивши в позові в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що саме фотографіями підтверджується наявність цього майна, є неспроможними, оскільки за відсутності паспортів, гарантійних талонів, фіскальних чеків, рахунків-фактур, квитанцій на вказане майно, не можна встановити, що воно придбано під час шлюбу.

При поділі вказаного майна, з урахуванням того, що з позивачем проживають неповнолітні діти, колегія вважає за можливе відійти від засад рівності за рахунок виділення їй дитячих меблів та комп»ютеру, та не стягувати з позивача на користь відповідача компенсацію за збільшення вартості виділеного їй майна.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія вважає апеляційну скаргу обґрунтованою лише в частині неправильного вирішення позовних вимог про поділ меблів, побутової техніки та оргтехніки, у зв»язку з чим рішення в цій частині підлягає зміні, в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року по цій справі змінити.

Поділити в натурі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належне їм спільне майно, виділивши у власність:

-ОСОБА_2: варильну поверхню AR1STON вартістю 2 000 грн., духову шафу вартістю 3 000 грн., праску ZELMER вартістю 500 грн., комп'ютер SAMSUNG вартістю 6 000 грн., кутову кухню вартістю 8 000 грн., шафу для вітальні вартістю 2 000 грн., диван дитячий вартістю 2 000 грн., комод дитячий вартістю 1 000 грн., стіл комп'ютерний вартістю 2 000 грн., шафу-купе вартістю 3 000 грн., плазмовий телевізор "PHILIPS" - 5000 грн., а всього на загальну суму - 39 000 грн.;

-ОСОБА_3: холодильник LG вартістю 4 000 гри., кутовий диван -

11 000 грн,, комплект меблів: полка навісна (1 шт.), комод (2 шт.), сервант (1 шт.).

ТВ тумба (1 шт.) загальною вартістю 8000 грн., кондиціонер SUPRA вартістю 3 000

грн., кондиціонер DEKKER вартістю 5 000 грн., а всього на загальну суму 31 000

грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: