Справа №731/545/15-ц
Провадження №2/731/173/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2015 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,
за участю секретаря Трохименко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
16 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги мотивує тим, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 під розписку позичила у нього в борг кошти в сумі 3 000,00 доларів США, які зобовязувалася повернути 03 лютого 2015 року. Однак, на даний час ОСОБА_2 грошових коштів не повернула, що свідчить про її ухилення від виконання зобовязання.
Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 67 002,38 грн., з яких 65 850,00 грн. - сума основного боргу, 1 152,38 - три проценти річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати.
До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача за наявними матеріалами справи та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 31).
Відповідач в судове засідання не зявилась, заперечень по суті заявлених позовних вимог до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення (а.с. 30, 32).
На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Дослідивши письмову заяву представника позивача, матеріали справи, оцінивши надані позивачем та його представником докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклала договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а відповідач прийняла грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США.
Факт укладення договору та одержання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 26).
Зі змісту розписки вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошову суму, отриману в борг, в строк до 03 лютого 2015 року включно.
Проте, відповідач до цього часу не виконала своїх зобов'язань з повернення суми позики.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Доказів своєчасного повернення боргу відповідач до суду не надала.
Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Виходячи зі змісту ст. ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Станом на день розгляду справи Національний банк встановив, що курс гривні до долара США становить 2198,89 грн. за 100 доларів США. Отже, сума основного боргу по розписці становить: 3 000 доларів США х 21,9889 = 65 966,70 грн.
Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, стягувати їх слід виключно в національній валюті України гривні.
3% річних розраховуються за формулою: сума санкції = сума заборгованості х 3% х кількість днів прострочення : 365. Період прострочення з 04 лютого 2015 року по 21 жовтня 2015 року становить 260 днів. Отже, 3% річних станом на 21 жовтня 2015 року = 1 409,70 грн. (65 966,70 х 3% х 260 : 365)
Відповідно до частин 1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи принцип диспозитивності в цивільному судочинстві, закріплений в ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 1 152,38 грн., як того просить позивач, не суперечить вимогам законодавства.
Інфляційні витрати відсутні, оскільки норма ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Іноземна валюта індексації не підлягає.
Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 67 119,08 грн., з яких: 1) позика 3 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 жовтня 2015 року еквівалентно 65 966,70 грн.; 2) 3% річних 1 152,38 грн.
За наведених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 11, 15, 16, 22, 509, 526, 533, 625, 1046-1049 ЦК України, ст. 10, 11, 14, 57-60, 79, 88, 197, 209, 212-215, 223, 224, 294 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ МОЦЬОР О.В.