АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6981/15 Головуючий 1 інст. - Шишкін О.В.
Справа № 2-1746/11
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашакової Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, треті особи - Приватна фірма «Квант», Приватне підприємство «Нива - В.Ш.», ОСОБА_1, Відділ державної виконавчої служби Дзержинського району Харківського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк»(далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Приватна фірма «Квант», Приватне підприємство «Нива - В.Ш.», ОСОБА_1, Відділ державної виконавчої служби Дзержинського району Харківського міського управління юстиції про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 14 грудня 2007 року між ним та ПФ «Квант» був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії, за яким Банк надав третій особі у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 307 000 грн. зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 12 грудня 2017 року. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є чотирикімнатна квартира №262 по пр.. Правди, 7 у місті Харкові. Зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, після пред'явлення позову ПФ «Квант» частково здійснювала погашення кредитної заборгованості. Станом на 17 лютого 2011 року сума заборгованості складає 149 535,51 грн. Чинним законодавством передбачене право іпотекодержателя у разі невиконання боржником зобов'язання, задовольняти вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому, ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд звернути стягнення за іпотечним договором від 14 грудня 2007 року на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру №262 по пр.. Правди, 7 у місті Харкові, що належить ОСОБА_2 на праві власності. Надати право Банку за рахунок продажу іпотеки задовольнити свої вимоги в розмірі 149 535,51 грн. Визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечував проти позову, вказував на фактичне виконання позичальником договору кредиту у повному обсязі достроково.

Представник третьої особи ОСОБА_1 позовні вимоги Банку підтримав.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що 13 листопада 2013 року ПФ «Квант» погасила заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, проте, кредит позичальником погашений після реального виконання заочного рішення від 24 лютого 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки; реалізація предмету іпотеки відбулася на прилюдних торгах 25 жовтня 2014 року. Підстав для скасування заочного рішення у суду не було, враховуючи реальне його виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що він є новим власником квартири 262 по пр.. Правди, 7 у місті Харкові, яка була реалізована шляхом прилюдних торгів по реалізації майна на виконання заочного рішення суду від 24 лютого 2011 року. Заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2007 року погашена лише 14 листопада 2014 року, тобто вже після набуття ним права власності на вказану квартиру.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, кредитні зобов'язання між сторонами припинені; підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ПФ «Квант» був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії, за яким Банк надав у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 307 000 грн. зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 12 грудня 2017 року (а.с.6).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є чотирикімнатна квартира №262 по пр.. Правди, 7 у місті Харкові (а.с.11).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Матеріали справи свідчать, що станом на 17 лютого 2011 року сума заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2007 року складає 149 535,51 грн., яка складається з 141 700 грн. - строкова заборгованість по погашенню кредиту, 1 003,71 грн. - поточна заборгованість по погашенню відсотків; 688,21 грн. - прострочена заборгованість по погашенню відсотків; 749,99 грн. - заборгованість по комісії; 5 393,60 грн. нарахована сума пені за прострочення терміну повернення кредиту, відсоткам та комісії (а.с.76).

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 лютого 2011 року позовні вимоги Банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.85).

На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, відкрито виконавче провадження, були здійсненні виконавчі дії (а.с. 91-99).

Разом з тим, у липні 2014 року відповідач ОСОБА_2. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції (а.с.105).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення суду від 24 лютого 2011 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с.132).

Судом встановлено та не заперечується представником позивача, що ПФ «Квант» умови кредитного договору від 14 грудня 2007 року виконані у повному обсязі достроково (а.с.150,151).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором чи законом.

Сторонами не заперечується факт виконання ПФ «Квант» основного зобов'язання за кредитним договором від 14 грудня 2007 року.

Згідно положення статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави, а ст..590 ЦК України передбачає, що звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході апеляційного розгляду представник Банку підтвердив, що в ході виконання заочного рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 лютого 2011 року, а саме як в період реалізації предмета іпотеки на прлюдних торгах так і після торгів Банк не припиняв дію кредитного договору, продовжував отримувати кошти за договором кредиту від ПП "Квант" до остаточного виконання кредитних зобовязань.

Факт виконання кредитних зобовязань саме ПП "Квант", а не за рахунок реалізації іпотечного майна на публічних торгах, підтверджено листом про дострокове погашення кредиту та виписками із поточних розрахунків, які надані позивачаем до матеріалів справи (а.с.150-162; 174-187).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав повного виконання умов кредитного договору.

Доводи апеляційних скарг спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: