АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2179/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Тубільцівської сільської ради Черкаського району, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування рішень ради, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 18 березня 2015 року рішенням Тубільцівської сільської ради № 47-4/VІ було надано дозвіл позивачці на виготовлення технічної документації із землеустрою по приватизації земельної ділянки площею 0,1164га за вказаною адресою. Рішення мотивоване тим, що за ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 згідно фактичних обмірів та зведеного кадастрового плану обліковується земельна ділянка площею 0,1164 га, тому саме на таку площу земельної ділянки надано дозвіл на розробку проектної документації.

Крім цього, 18 березня 2015 року рішенням Тубільцівської сільської ради №47-7/VI було надано дозвіл ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які є суміжними землекористувачами з домоволодінням позивачки, на розробку проекту відведення земельних ділянок загальною площею 0,30 га в АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства (у спільну сумісну власність).

Позивачка вважає, що вказані рішення Тубільцівської сільської ради прийняті неправомірно, порушують її права, оскільки вона має право на отримання у власність земельної ділянки, площею 0,15 га, оскільки рішенням правління колгоспу ім.Мічуріна с.Тубільці від 18 травня 1983 р. №5 ОСОБА_9 (колишньому чоловікові позивачки) була наділена земельна ділянка площею 0,15 га. Дане рішення відповідає вимогам п.3 ст.78 ЗК УРСР.

Тубільцівська сільська рада неодноразово видавала довідки ОСОБА_6: № 523 від 29 квітня 2014 року де вказано, що по АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка загальною площею 0,20 га, біля будинку обліковується 0,11га., яка не приватизована; № 982 від 01 липня 1992 року, де вказано, що за ОСОБА_6 рахуються земельні ділянки, площею 0,23 га; № 718 від 04 серпня 1996 року, де вказано, що ОСОБА_6 має присадибну земельну ділянку в кількості 0,20 га, на якій вирощує с/г продукти.

Позивачка вказувала, що згідно зведеного кадастрового плану, складеного ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у її фактичному користуванні за адресою АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, площею 0,116 4га. Хоча згідно вищевказаних документів вона має право користуватися земельною ділянкою за вказаною адресою, площею 0,15га.

ОСОБА_6 зазначала, що оскільки колишньому чоловікові позивачки було надано право на земельну ділянку площею 0,15 га, яке в подальшому перейшло до позивачки, тому позивачці має бути надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме площею 0,15 га, а не 0,1164 га, як це вказано в оспорюваному рішенні ради.

Позивачка вказувала, що Тубільцівська сільська рада, надаючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки відповідачам площею 0,30 га, позбавляє її можливості приватизувати земельну ділянку, площею 0,15 га, яка закріплена за її домоволодінням, в зв'язку з чим просила визнати незаконними та скасувати рішення Тубільцівської сільської ради від 18 березня 2015 року № 47-4/VІ та від 18 березня 2015 року №47-7/VІ та зобов'язати Тубільцівську сільську раду розглянути питання щодо надання ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на незаконність та необгрунтованість вказаного рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що позивачкою не доведено та не надано будь-яких доказів порушення її прав прийнятим Тубільцівською сільською радою рішення від 18 березня 2015 року № 47-7/VI.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Чинний ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Згідно із пунктом "а" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до статті 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

За матеріалами справи встановлено, що 18 березня 2015 року Тубільцівська сільська рада прийняла рішення № 47-4/ VI «Про розгляд заяв громадян по земельних питаннях», яким ОСОБА_6 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по приватизації земельної ділянки, площею 0,1164 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Тубільцівської сільської ради від 18 березня 2015 року № 47-7/VI надано дозвіл ОСОБА_8 та ОСОБА_7, жителям АДРЕСА_3 на розробку проекту відведення земельних ділянок загальною площею 0,30 га за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства (у спільну сумісну власність).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачка вказувала, що таке рішення порушує її права, оскільки Тубільцівська сільська рада, надаючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки відповідачам площею 0,30 га, позбавляє її можливості приватизувати земельну ділянку площею 0,15 га, яка закріплена за її домоволодіння, надаючи дозвіл на приватизацію земельної ділянки згідно обмірів по зведеному кадастровому плані по фактичному користуванню земельною ділянкою площею 0,1164 га.

Позивачка вважає, що має право на приватизацію земельної ділянки площею саме 0,15 га, оскільки земельна ділянка саме такою площею була наділена її колишньому чоловікові ще у 1983 році на підставі чи. 3 ст. 78 ЗК УРСР 1970 року, яка давало право на отримання земельної ділянки не більше 0,15 га, а в подальшому видавалися довідки про наявну в неї площу земельної ділянки.

З Протоколу № 5 засідання правління колгоспу ім. Мічуріна с. Тубільці від 18 травня 1983 р. вбачається, що ОСОБА_9 було наділено присадибну земельну ділянку 0,15 га.

Посилання позивачки на довідки Тубільцівської сільської ради не заслуговують на увагу, оскільки такі довідки не є належними та допустимими доказами наявної у ОСОБА_6 земельної ділянки площею саме 0,15 га.

В судовому засідання колегії суддів апеляційного суду були досліджені відомості погосподарських книг за 1971, 1972, 1973 роки та погосподарські книги за 2011-2015 роки, за якими встановлено, що за домоволодінням по АДРЕСА_3 рахувалася земельна ділянка площею 0,40 га, а з 2011 року - площею 0, 44 га.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що згідно ст. 20 ЗК УРСР 1970 р. (що діяла на час наділу землі ОСОБА_9.) право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Таким чином, за колишнім чоловіком позивачки рахувалася земельна ділянка у межах максимально можливої норми - 0,15 га, однак державний акт ним не отримувався, а земельна ділянка саме такою площею не відводилася в натурі.

В період чинності ЗК України 1990 року, статтею 22 якого встановлювалося виникнення права власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, ні ОСОБА_9, ні ОСОБА_6 не зверталися за отриманням державного акта на землю, а тому і не встановлювалися межі земельної ділянки та не визначалася її площа.

Районний суд обгрунтовано визначив, що площа земельної ділянки, яка наділяється чи наділялася землекористувачу є орієнтовною і може не співпадати (бути меншою чи більшою, проте, в межах встановлених норм безоплатної приватизації) із площею земельної ділянки згідно її фактичних обмірів, проведених землевпорядною організацією.

Необхідні обміри були зроблені під час складання зведеного кадастрового плану для виготовлення проекту відведення земельної ділянки для приватизації ОСОБА_6 у 2015 році і встановлено площу земельної ділянки 0,1164 га, в зв'язку з чим Тубільцівська сільська рада оскаржуваним рішенням, яке є обгрунтованим і правомірним, надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_6 земельної ділянки саме такою площею.

При цьому, судом вірно враховано, що позивачкою не доведено, що відповідачами за рахунок приватизації земельних ділянок, загальною площею 0,30 га, зменшилася площа земельної ділянки ОСОБА_6, була захоплена або безпідставно зайнята її частина земельної ділянки чи порушені межі.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення площі виділеної їй земельної ділянки до 0,15 саме за рахунок суміжної земельної ділянки не обгрунтовують незаконності вищевказаних рішеннь сільської ради.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :