Справа №581/153/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бутенко Д. В.
Номер провадження 22-ц/788/1990/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Дубровної В. В. ,

при секретарі - Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець» на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець», треті особи: Липоводолинський районний виробничий відділ Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації договору оренди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним з моменту вчинення (укладення) договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,405 га, укладений 15 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СВК «Колядинець», зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 27 квітня 2007 року за №81 (вірний номер запису у Державному реєстрі земель від 27 квітня 2007 року: 81). Зобов'язано СВК «Колядинець» повернути ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 3,405 га, розташовану на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастрові номери трьох масивів земельної ділянки: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3). Скасовано запис у Державному реєстрі земель від 27 квітня 2007 року за вірним №81 про державну реєстрацію у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» договору оренди земельної ділянки загальною площею 3,405 га, укладеного 15 січня 2007 року між ОСОБА_3 та СВК «Колядинець». Стягнуто з СВК «Колядинець» на користь ОСОБА_3 2613 грн. 84 коп. судових витрат .

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги зазначає, що звернення з даним позовом є передчасним, оскільки позивачем не надано доказів його звернення до відповідача з вимогою про надання належної йому частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та відмови у цьому. Вважає необґрунтованими доводи позивача про необізнаність із наявністю договору оренди, так як з 2007 рок він особисто отримував орендну плату, а тому без поважних причин пропустив трирічний строк позовної давності. Вказує, що діючим законодавством не передбачений Журнал видачі договорів оренди, на відсутність якого послався суд, як на доказ поважності причин пропуску строку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 є власником земельної ділянки площею 3,405 га, розташованої на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна ділянка складається з трьох масивів площами по 2,981 га, 0,310 га та 0,113 га з присвоєнням трьох кадастрових номерів НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3) (а.с.10).

Відповідно до договору оренди землі від 15 січня 2007 року, між ОСОБА_3 та СВК «Колядинець» було укладено договір оренди землі, загальною площею 3,405 га, строком на 15 років, який 27 квітня 2007 року зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від вказаної дати за №81. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.7-9).

Актом визначення земельної ділянки в натурі від 15.01.2007 року було визначено межі орендованої земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.11)

Актом прийому-передачі земельної ділянки від 27.04.2007 року підтверджується передача останньої в користування СВК «Колядинець» терміном на 15 років. (а.с.11)

Із Журналу реєстрації видачі договорів оренди власникам земельних ділянок по СВК «Колядинець» за 2008-2015 роки вбачається, що ОСОБА_3 отримав примірник договору 24 липня 2012 року (а.с.87-88).

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 04 серпня 2015 року №32, підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15 січня 2007 року та в акті приймання-передачі земельної ділянки, що надається оренду від 27 квітня 2007 року, вчинено не позивачем, а іншою особою (а.с.68-72).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив, з того що отримавши 24 липня 2012 року текст оспорюваного договору, про що зазначено в Журналі реєстрації видачі договорів оренди власникам земельних ділянок по СВК «Колядинець» (за 2008-2015 роки), позивач дізнався, що строк оренди землі у договорі вказано 15 років, а не 5 років, однак договору з такими умовами він не підписував, а тому у лютому 2015 року звернувся до суду за захистом свого порушеного права, тобто в межах строку позовної давності. У звязку з чим суд першої інстанції, врахувавши наданий у справі висновок судово-почеркознавчої експертизи від 04 серпня 2015 року №32 згідно з яким, оспорюваний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, дійшов обгрунтованого висновку, що дговір оренди землі був укладений без вільного і дійсного волевиявлення ОСОБА_3, і на підставі ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України визнав його недійсним з моменту вчинення та застовув передбачені ч.1 ст.216 ЦК України наслідки недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновкоми суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним.

Частиною першої ст. 205 ЦК України передбачено , що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі.

Згідно з ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодекс)' сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі.

Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13 , вільне волевиявлення учасника правочину , передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов , складання та скріплення підписом письмового документа.

Зважаючи на те, що договір оренди землі від 15.01.2007 року позивачем ОСОБА_3 не підписувався, що підтверджено висновками вищевказаної судово-почеркознавчої експертизи, яку суд визнає достовірним доказом, тобто було відсутнє вільне волевиявлення позивача на укладення цього договору , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено судом, позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у липні 2012 року отримавши спірний договір оренди (а.с.87,88), що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладання спірного, оскільки позивач отримував плату за користування землею суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перебіг строку позовної даності розпочався не з моменту коли сторони домовилися про тимчасове користування земельною ділянкою позивача та отримання ним плати за користування землею, а з часу коли орендодавець, отримавши 24 липня 2012 року екземпляр договору оренди, дізнався про порушення свого права, тобто укладення договору від його імені на строк 15 років.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові судової палати з розгляду цивільних справ Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апелянта про те, що позивач отримував оренду плату з 2007 року і знав про наявність такого договору оренди, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано суду достовірних та допустимих доказів про отримання особисто позивачем орендної плати.

Крім того, посилання апелянта на те, що неодноразове прийняття орендної плати позивачем, свідчить про його обізнаність про наявність спірного договору оренди, суперечить роз'ясненням абз.4 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, відповідно до якого виконання чи невиконання сторонами зобов'язань які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції в межах доводів позовної заяви повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначився із нормами права, що регулюють спірні правовідносини і дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Судове рішення є законним і обґрунтованим й не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець» - відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -