Справа № 143/789/15-ц Провадження № 22-ц/772/2600/2015Головуючий в суді першої інстанції Бойчук О. Г.
Категорія 23Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Міхасішина І.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участі представника апелянта, відповідача товариства з обмеженою відпові-дальністю «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, розглянув-ши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеля-ційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6

ОСОБА_8, ОСОБА_6 до товариства з

обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро» про

визнання договорів оренди землі недійсними,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2 на рішення Погре-бищенського районного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

09 червня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звер-нулися в Погребищенський районний суд Вінницької області з позовом до това-риства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання недійсними договорів оренди землі, посилаючись на наступні об-ставини ( а. с. 5-7 ). 12 серпня 2010 року позивачі уклали з відповідачем догово-ри оренди належних їм на праві власності земельних ділянок, отримали примір-ники цих договорів з відміткою про їх реєстрацію. Оскільки відбулася зміна ко-ристувача земельних ділянок, то в силу прямих вимог закону вбачається обов'-язковість проведення агрохімічного обстеження кожної земельної ділянки та їх паспортизації незалежно від часу останнього обстеження. Примірник агрохіміч-ного паспорта видається землекористувачу. Збереження стану об'єкта оренди, його повернення є однією з істотних умов договору оренди. Відповідач не за-безпечив проведення агрохімічного обстеження грунтів, відповідні паспорти не отримав, отже домовленість між сторонами договорів з приводу умов збережен-ня стану об'єктів оренди, умов їх повернення - відсутня. Така обставина, на думку позивачів, коли відповідач приступив до використання земель без прове-дення до цього моменту агрохімічного обстеження грунтів, є достатньою для задоволення заявленого позову на підставі статей 203, 215 ЦК України, вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Крім цього, у договорах відсутня така істотна умова як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок. Позивачі просили їхню вимогу задоволити.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 лип-ня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю ( а. с. 79-82 ). Визнано недій-сними договори оренди землі від 12 серпня 2010 року, укладені товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» з: № 609 - ОСОБА_6, № 610 - ОСОБА_9, № 611 - ОСОБА_3, № 612 - ОСОБА_10.

Додатковим рішенням Погребищенського районного суду Вінницької обла-сті від 07 вересня 2015 року ( а. с. 106-107 ) вирішено питання розподілу судо-вих витрат у справі та стягнуто з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» на користь кожного позивача по 243,60 гривні у відшкодування сплаченого судового збо-ру.

Не погоджуючись з ухваленим 14 липня 2015 року рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2 оскаржує йо-го в апеляційному порядку, просить скасувати дане судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ( а. с. 91-93 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим через не-правильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження і оцінку доказів та невірне застосування норм законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої ін-станції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволен-ню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-суван-ня обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Суд повинен кожен доказ проаналізувати, оцінити його достовірність та допу-стимість.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 цього Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за звер-ненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які бе-руть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються норма-ми чинного Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про охорону земель», «Про державний контроль за використанням та охоро-ною земель», нормами Цивільного кодексу України в частині щодо визнання правочинів недійсними, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання використання земель на умовах оренди.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між позивачами та відповіда-чем у справі були укладені договори оренди земельних ділянок №№ 609-612, які зареєстровані у Погребищенському відділі Держкомзему, про що у держав-ному реєстрі земель 22 червня 2011 року вчинено відповідні записи № 01438, № 01437, № 01439, № 01440.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законами України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Указом Президента України від 02 грудня 1995 року № 1118/95 «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарсь-кого призначення» визначено поняття агрохімічної паспортизації земель сільсь-когосподарського призначення як обов'язкове агрохімічне обстеження грунтів з видачею агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, в якому фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення грунтів поживними речовинами, рівні їх забруднення токсичними речовинами та радіонуклідами. У разі зміни влас-ника чи користувача землі її паспортизація здійснюється в обов'язковому по-рядку незалежно від часу останнього обстеження.

Судом встановлено та жодною із сторін у справі не заперечується, що під час укладення оспорюваних договорів оренди землі у 2010-2012 роках вказані вимоги згаданих актів цивільного законодавства їхніми сторонами додержані не були, обов'язкове агрохімічне обстеження об'єктів оренди не проведено, стан об'єктів оренди в агрохімічних паспортах не відображений, останні взагалі не виготовлялися, відповідач приступив до використання земель, не забезпе-чивши проведення до цього моменту з дня укладення правочинів агрохімічного обстеження грунтів, стан об'єктів оренди на момент їх використання орендарем не було визначено.

Пунктами 7, 9, 10 оспорюваних договорів оренди землі передбачено, що зе-мельні ділянки повинні використовуватися орендарем сумлінно, лише за при-значенням, не допускаючи погіршення її якості та порушення меж в натурі. Пі-сля припинення дії договорів орендар повертає орендодавцям земельні ділянки в придатному для сільськогосподарського виробництва стані. У разі погіршен-ня корисних властивостей орендованих земельних ділянок, пов'язаних із змі-ною їхнього стану, орендодавці мають право на відшкодування збитків у розмі-рах, визначених сторонами.

В оспорюваних договорах оренди земельних ділянок умови збереження ста-ну об'єктів оренди належним чином не прописані, що, безспірно, порушує інте-реси орендодавців і фактично зводить нанівець вимоги Закону України «Про оренду землі» в частині таких істотних умов правочинів як умови збереження стану об'єктів оренди та їх повернення.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовими висновка-ми Верховного Суду України, викладеними у постановах від 14 березня 2012 року у справі № 6-7цс12, від 04 квітня 2012 року у справі № 6-21цс12, від 18 липня 2012 року у справі № 6-77цс12.

За вказаних обставин відсутність інформації про стан об'єктів оренди на мо-мент початку їх використання орендарем дійсно свідчить про відсутність до-мовленості між сторонами у справі щодо умов збереження стану об'єктів орен-ди та умов повернення їх власникам. З умов укладених договорів неможливо встановити, які показники родючості грунтів повинні бути збережені орендарем та в якому стані за агротехнічними показниками землі мають бути повернені позивачам.

Крім цього, в оспорюваних договорах оренди земельних ділянок взагалі від-сутня така істотна умова як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Враховуючи вимоги норм статей 203, 215 ЦК України, дослідивши оспорю-вані договори оренди землі, суд встановив, що в них відсутні окремі домовле-ності щодо всіх істотних умов, досягнення яких вимагається ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема щодо умов збереження стану об'єктів оренди та умов повернення об'єктів оренди, умова щодо передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок. Із змісту дого-ворів неможливо встановити, в якому конкретно стані орендар повинен збері-гати об'єкти оренди протягом строку дії договорів, та в якому стані має їх по-вернути. Стан об'єкта оренди характеризується агрохімічними показниками грунтів та рівнем їх забруднення. Саме ці показники становлять основу цінності земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки від них зале-жить родючість грунтів. З умов збереження стану об'єктів оренди, викладених у всіх оспорюваних договорах, неможливо визначити, в якому стані, з якими аг-рохімічними показниками та рівнями забруднення повинні зберігатися оренда-рем об'єкти оренди протягом всього часу дії договорів та на кого ( орендара чи орендодавця ) покладено обов'язок збереження стану об'єкта оренди.

Суд дійшов висновку, що в договорах не прописані належним чином умови збереження стану об'єктів оренди, а лише наведено загальний перелік дій, що мають вчинятися, при цьому не вказано, яка сторона договорів повинна їх вчи-няти.

Задовольняючи позов, суд вважав, що умови збереження стану об'єкта оренди повинні бути викладені таким чином, аби кожна сторона договору мо-гла зрозуміти, в якому стані має зберігатися об'єкт оренди протягом всього строку дії договору і хто відповідальний за збереження стану об'єкта оренди, оскільки тільки за цих умов можна вважати досягнутою домовленість між сто-ронами з цих питань.

Суд першої інстанції підкреслив, що у пунктах 7, 9, 10 договорів, укладених у 2010 році, умови повернення об'єктів оренди обумовлені таким чином, що зе-мельні ділянки повинні бути повернуті орендодавцям у стані, не гіршому порів-няно з тим, в якому вони були отримані орендарем. Однак, оскільки стан зе-мельних ділянок в установленому порядку на момент зміни користувача не був визначений, то реально неможливо встановити, в якому стані вони повинні бути повернені. Тобто, умови договорів в цій частині є абсолютно формаль-ними, дефектними, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та дійсно порушують законні інтереси позивачів, які обгрунтовано по-силаються на реальне позбавлення їх гарантій того, що стан їхнього майна, кон-тролювати який вони позбавлені можливості, не погіршиться за час перебу-вання його в оренді.

Висновки суду першої інстанції є вірними, належно вмотивованими, таки-ми, що відповідають нормам чинного законодавства України, яке регулює наяв-ні у справі правовідносини між сторонами у справі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 14 липня 2015 року, пред-ставник ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2 посилається на те, що ніякої вимоги щодо інформації про стан об'єкта оренди Закону України «Про оренду землі» не передбачає, як не передбачає цього й Типовий договір оренди землі. На думку апелянта, в оспорюваних правочинах умови збереження стану об'єк-тів оренди визначені чітко; жодним законодавчим актом не передбачено, як са-ме мають бути прописані в договорах умови збереження стану об'єктів оренди. Рішення суду першої інстанції, стверджує апелянт, грунтується на припущенні позивачів щодо порушення їхніх прав, якого фактично немає.

З доводами апелянта погодитися не можна, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні від 14 липня 2015 року, суперечать конкретним вимогам Законів України «Про охорону земель», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», Указу Президента України від 02 грудня 1995 року № 1118/95 «Про суцільну агрохімічну паспор-тизацію земель сільскогосподарського призначення», які є узгодженими з нор-мами статті 15 Закону України «Про оренду землі» та повинні висвітлюватися в умовах щодо збереження стану об'єктів оренди та їх повернення.

Позиції відповідача судом першої інстанції надана критична юридична оцінка, що аргументовано вмотивована в оскаржуваному рішенні і хоча апелянт не погоджується з такими висновками суду, колегія суддів апеляційного суду визнає їх правильними, обгрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: