У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», боржник ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулось до суду із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Р 30.215.70722 від 31 січня 2014 року у розмірі 20 342 гривні 04 копійки та витрати по оплаті третейського збору у сумі 95 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, відмовлено у видачі виконавчого листа.

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, Закон України «Про третейські суди <nau://ukr/1701-15>» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) містив заборону на укладення третейської угоди щодо розгляду справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Встановивши, що рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 27 лютого 2015 року в порушення ст. 6 Закону України «Про третейські суди <nau://ukr/1701-15|st6>» ухвалено у справі, яка не підвідомча третейському суду, суди, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (справа № 6-64цс15), дійшли обґрунтованого висновку про відмову у видачі виконавчого листа.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
П.О. Гвоздик Ю.Г. Іваненко .