Справа №2-175/11 22.10.2015 22.10.2015 22.10.2015
Справа № 2-175/11
Провадження № 22ц/784/1971/15 Головуючий у 1-й інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення

Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 26 травня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк зазначав, що 28 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0, відповідно до якого останній отримав 200 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом, терміном до 27 квітня 2017 року.

В цей же день між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким він передав позивачу в іпотеку нежитловий комплекс, який знаходиться за адресою: пр. Жовтневий, 273-а, м.Миколаїв.

У звязку з неналежним виконанням позичальником кредитного договору, станом на 11 грудня 2008 року утворилась заборгованість в розмірі 190 190,76 доларів США, еквівалент яких в національній валюті складає 1 421 542 грн. 82 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно для погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів.

В наступному, у жовтні 2010 року Банк подав позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги. Він просив про стягнення з ОСОБА_3 280 342,12 доларів США, боргу, що еквівалентно 2 214 337 грн.99 коп., а також просив звернути стягнення для погашення вказаної заборгованості на іпотечне майно, яке на час ухвалення рішення належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Остання ухвалою суду притягнута до участі у справі в якості відповідача.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2015 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, нежитлове приміщення - кондитерський цех літ. Б, загальною площею 251,30 кв.м, кафе літ. Г, загальною площею 257,9 кв.м., склад літ. Д, загальною площею 75,80 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, проспект Жовтневий, 273-а, та належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах у розмірі 2 567 339 (два мільйони пятсот шістдесят сім тисяч триста тридцять девять) гривень.

Судом зазначено, що із коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки, підлягають задоволенню вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 28 квітня 2007 року на загальну суму 2 214 337 грн.99 коп. (два мільйони двісті чотирнадцять тисяч триста тридцять сім) гривень, що є еквівалентом 280342,12 доларів США, з яких: заборгованість за основним і простроченим кредитом 1 383 951грн. 30 коп.., що є еквівалентом 174 975,51 доларів США; заборгованість за строковими та простроченими процентами 690 016 грн. 93 коп., що є еквівалентом 87 240,11 доларів США; пеня за прострочення сплати заборгованості за кредитом та процентами - 143 369 грн. 76 коп., що є еквівалентом 18 126,50 доларів США. Судом також розподілені судові витрати.

Додатковим рішенням того ж суду від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду від 26 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог Банку. ОСОБА_3 вказує на те, що поза увагою суду залишилися докази про те, що він не отримував кредиту, та те, що половина іпотечного майна належить ОСОБА_4 Тому без виділення його частки не може бути звернуто стягнення на нежитлове приміщення. ОСОБА_4 вважає, що на іпотечне майно не може бути звернуто стягнення, оскільки вона не давала згоду на укладення договору іпотеки. Крім того, на її частку у майні взагалі не може бути звернуто стягнення.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0. За договором Банк зобовязався видати позичальнику кредит в розмірі 200 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту за курсом НБУ на день укладення договору 1 010 000 грн. (п. 1.1. кредитного договору, а.с. 7 т.1).

Згідно п. 1.1. кредитного договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику. За домовленістю сторін, Банк повинен був надати позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору, сума якого, виходячи з із п. 1.5 договору зарахувалася на поточний рахунок позичальника № 1200.

Із договору банківського рахунку 1193712 від 28 квітня 2007 року, укладеного між Банком та позичальником (а.с. 122 т. 1) вбачається, що Банк повинен був відкрити ОСОБА_3 поточний (-і) рахунок(-ки) у національній валюті та /або іноземній валюті та здійснювати його (їх) обслуговування згідно умов цього договору, вимог Банку та чинного законодавства України.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного зобовязання, за іпотечним договором від 28 квітня 2007 року ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку нежитловий комплекс, який знаходиться за адресою пр-т Жовтневий, 273-а м. Миколаєва.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 квітня 2009 року, за ОСОБА_4 визнано право власності на майно, яке придбано під час спільного проживання з ОСОБА_3, в тому числі на ? частину вказаного комплексу (а.с.11-15, 84-88 т.1). ОСОБА_4 оспорювала вказаний договір іпотеки. Однак рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 липня 2011 року, їй було відмовлено в задоволенні позову ( а.с.131 т.1).

Кредитний договір, договір банківського рахунку та іпотечний договір підписані представником Банку та ОСОБА_3, про що він не заперечував при розгляді справи по суті.

За заявою від 28 квітня 2007 року, яка підписана позичальником (а.с. 118 т.1), вбачається, що ОСОБА_3 просив відкрити на його ім'я поточний рахунок у доларах США, та зазначав, що письмові розпорядження будуть підписуватися ним або уповноваженою ним особою за довіреністю. У цій же заяві міститься відмітка банку про відкриття 28 квітня 2007 року у відділенні банку № 720 рахунку за № 1200, на який зараховано 200 000 доларів США.

З квітня 2007 року по липень 2008 року позичальник здійснював часткове погашення кредиту, сплативши Банку 55 383,09 доларів США.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 несвоєчасно сплачував належні по кредитному договору платежі, Банк направив йому вимогу від 17 жовтня 2010 року про сплату заборгованості за кредитом, в тому числі сплату кредиту достроково ( а.с. 20 т.1). Проте, вимога не виконана.

Згідно з п. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановивши, що ОСОБА_3 не виконує належним чином умови договору, маючи заборгованість по періодичним щомісячним платежам, суд дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок заборгованості за кредитним договором, в тому числі суми кредиту, який стягується достроково, а також пені, сплата якої передбачена договором. У звязку з чим, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Висновків суду про відмову у стягненні заборгованості з відповідача, ним не оскаржено.

Доводи в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду.

Суд дослідив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, навів розрахунки, з яких виходив при задоволенні позовних вимог. Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 не довів факту невидачі йому з вини Банку кредитних коштів.

Сам по собі факт відсутності в заяві про видачу готівки підпису позивача не є підставою вважати, що він не отримував кредиту.

Так, судом встановлено, що кредитний договір та іпотечний договір укладав позивач. За його заявами був відкритий поточний рахунок, куди і перераховані кредитні кошти, а з квітня 2007 року по липень 2008 року він здійснював часткове погашення кредиту, зокрема сплатив банку 55 383,09 доларів США. За висновками повторної судової почеркознавчої експертизи № 1494 від 17 грудня 2013 року (а.с. 148-149, т. 2), підписи в нижній правій частині 1-4 сторінок договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 квітня 2007 року були виконані ОСОБА_3 За висновками експертів, підпис власника рахунку/підпис особи, яка відкриває рахунок на користь іншої особи у заявах: про відкриття гривневого поточного рахунку № 1200 від 28 квітня 2007 року; про відкриття доларового поточного рахунку № 1200 від 28 квітня 2007 року, та про відкриття гривневого поточного рахунку № 1201 від 18 грудня 2007 року, виконані відповідачем. Ним виконаний і підпис в заяві на переказ готівки № 89 від 08 жовтня 2007 року (а.с. 191 т. 2) на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 700 доларів США ( а.с. 149 т. 2).

Всі викладені докази є підтвердженням отримання ОСОБА_3 кредитних коштів та наявності обов'язку з погашення цього кредиту.

Судом встановлено, що рахунок, на який зараховані вказані гроші хоча і не був передбачений кредитним договором для погашення саме вказаної кредитної заборгованості, але він є єдиним загальним внутрішнім рахунком банку для погашення заборгованості клієнтів банку.

Судом надана належна оцінка доказу щодо переказу готівки, з огляду на інші докази у справі, які свідчать про отримання позичальником кредиту. Достовірних доказів про злочинні дії третіх осіб відносно нього він не надав.

Іпотечний договір, укладений між банком та ОСОБА_3, підтверджує та забезпечує його зобов'язання зі сплати отриманих кредитних коштів. Договір недійсним не визнано.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Як розяснено в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином перехід права власності до ОСОБА_4 на частину іпотечного майна не припиняє дію вказаного договору та не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на іпотечне майно.

Зазначений висновок узгоджується з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності іпотечного договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Про таке свідчить зміст правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-11-15цс від 13 травня 2015 року.

За викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва 26 травня 2015 року та додаткове рішенням того ж суду від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: