Справа № 158/742/15-ц Провадження № 22-ц/773/1478/15 Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Категорія: 30 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А.,Шевчук Л.Я.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 травня 2012 року відповідачі подали психіатру Ківерцівської центральної районної лікарні та начальнику Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області неправдиву заяву про його психічний стан та антисоціальну поведінку, яка стала формальною підставою для встановлення лікарем неіснуючого діагнозу «тяжкий психічний розлад». Після цього його затримали працівники міліції і в примусовому порядку відвезли в психіатричну лікарню смт.Олика, де утримували 24 доби. Рішенням Ківерцівського районного суду від 01.06.2012 року його було звільнено з психіатричної лікарні. Наведені в заяві факти є неправдивими, не відповідають дійсності і є штучним створенням доказів, з корисливою метою. Неправомірними діями відповідачів порушено його право на свободу, на повагу до гідності і честі, що призвело до сильних душевних хвилювань, пережитого сорому, втрати сну, роздратованості, страждань, повязаних з погіршенням можливостей реалізації своїх звичок і бажань. Просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідачів на його користь 100000грн. у відшкодування моральної шкоди та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року в даній справі позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 800грн. з кожного у відшкодування моральної шкоди, завданої умисним поданням заяви про направлення особи на примусове лікування та по 833,33грн. з кожного у відшкодування витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин справи. Просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факти, викладені в заяві від 07.05.2012року на ім'я лікаря-психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_6 та начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області про направлення ОСОБА_1 на примусове лікування, містять неправдиву інформацію щодо стану його здоровя. Заява подана умисно і внаслідок поширення цієї інформації йому заподіяно моральну шкоду.

Однак з такими висновками погодитись не можна.

Статтею 40 Конституції України визначено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» із заявою про психіатричний огляд можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідачі реалізували своє конституційне право на звернення до органу державної влади та установи, яка надає медичну допомогу, і викладена в заяві інформація не може вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні ст.277 ЦК України.

Судом встановлено, що 07 травня 2012 року сім"я ОСОБА_7 мати ОСОБА_8, дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_2, дочка ОСОБА_5, звернулися з заявою до психіатра Ківерцівської центральної районної лікарні ОСОБА_6 та начальника Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_9 з проханням направити ОСОБА_1 на примусове лікування, оскільки тривалий період його поведінка є неадекватною Зазначали, що ОСОБА_1 написав велику кількість скарг (заяв) у різні інстанції. З листопада 2011 року у нього загострився агресивний стан, він відділився від сім"ї, розірвав шлюб з дружиною, постійно створює сварки та конфлікти в сім"ї, намагається побити ОСОБА_4, погрожує її вбивством та поводиться дивно. Вважають, що в стані агресії він може когось вбити або заподіяти шкоду собі.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Звертання до правоохоронних та інших державних установ, якою є також Ківерцівська центральна районна лікарня, це законний спосіб захисту своїх прав. У звязку з чим звернення до правоохоронного органу, що містять певні відомості про неправомірну поведінку, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами.

У заявників на час подання заяви були підстави припускати, що у ОСОБА_7 наявний психічний розлад і він може завдати шкоди як членам сім"ї так і собі. Відповідачі мали право направити заяву психіатру для перевірки стану здоровя та примусове лікування позивача, оскільки його поведінка викликала у них побоювання, чим вони реалізували своє право.

Між сторонами по справі склалися неприязні відносини. На розгляді в суді знаходились справи, що стосуються поділу майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_10 Постановою Ківерцівського РВ УМВС у Волинській області від 03.02.2012р. відмовлено в порушенні кримінальної справи та ОСОБА_1 було винесено офіційне застереження про недопустимість вчинення насильства в сім"ї. Постановою Ківерцівського РВ УМВС від 21.04.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи встановлено, що формально в діях ОСОБА_10 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.129 КК України, але погроза була словесною, тому не могла сприйматись потерпілою ОСОБА_11 як реальна і виносилось офіційне застереження ОСОБА_1 про недопустимість вчинення насильства в сім"ї. ОСОБА_1 також неодноразово звертався в органи внутрішніх справ з заявами з приводу неправомірних, на його думку, дій членів сім"ї ОСОБА_2, ОСОБА_11

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2012 року у задоволенні заяви головного лікаря ВОПЛ №2 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку відмовлено.

Згідно повідомлення управління охорони здоровя Волинської обласної державної адміністрації від 09.12.2013 року № М-42/16/3 клініко-експертна комісія психонаркологічного профілю дійшла висновку, що психічний розлад, наявний у ОСОБА_1 станом на 08.05.2012 року не відповідає в достатній мірі діагностичним критеріям, встановленим для «шизоафективного розладу».

Відповідно до медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психічного оглядів від 16.08.2012 року Волинської обласної психіатричної лікарні психіатричних протипоказань для володіння вогнепальною зброєю у ОСОБА_1 не виявлено.

Згідно акту № 236 від 03.07.2013р. судово-психіатричної експертизи у ОСОБА_10 виявляються ознаки психічного розладу у вигляді параноїчного розладу особистості в ст.нестійкої компенсації, які не позбавляють його можливості в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом не встановлено і таких доказів не надано позивачем, що згадана заява відповідачами була подана умисно, з корисливою метою, у зверненні викладені завідомо неправдиві відомості. Отже, невстановлено порушення відповідачами особистих немайнових прав позивача, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: