Справа №583/1541/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1792/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 07 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до кредитного договору погашення заборгованості по кредитному ліміту здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, шляхом внесення коштів на картку позичальником.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов вищевказаного кредитного договору виникла заборгованість. Судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми № 2-н-1041/2010 від 07 липня 2010 року з відповідача було стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в розмірі 26278,89 грн., з них: заборгованість за кредитом 19961,16 грн., заборгованість по сплаті процентів 4390,55 грн., заборгованість по комісії 199,61 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1227,57 грн. До цього часу зазначена кредитна заборгованість не сплачена, тому щомісяця нараховуються проценти та комісія, передбачені умовами кредитного договору - до повного погашення кредиту.

Посилаючись на такі обставини та збільшивши позовні вимоги, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 31 грудня 2009 року (з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу) по 31 березня 2014 року в сумі 32135,37 грн., яка складається з: процентів за користування кредитними коштами в сумі 25799,80 грн. та комісії за користування кредитом в сумі 6335,57 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 05 серпня 2014 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2008 року в розмірі 23747,94 грн., з яких 18147,94 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом та 5600 грн. заборгованість по сплаті комісії, та в рахунок відшкодування судових витрат 237,48 грн., а всього стягнуто 23985,42 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 5 серпня 2014 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2015 року позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 серпня 2008 року в розмірі 32135,37 грн., з яких 25799,80 грн. відсотки за користуванням кредитними коштами; 6335,57 грн. комісія за користування кредитом.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги по суті зводяться до наступного: 1) форма кредитного договору не відповідає вимогам чинного законодавства; 2) фактично Банк достроково розірвав спірний кредитний договір, шляхом звернення до суду та видачею Ковпаківським районним судом м. Суми вищевказаного судового наказу № 2-н-1041/2010 від 07 липня 2010 року; 3) суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

У судовому засіданні представник Банку ОСОБА_5 в цілому заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, крім розміру заборгованості стягнутої оскаржуваним рішенням та частини періоду, за який ця заборгованість нарахована.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції в основному правильно виходив з того, що 07 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, який складається з заяви позичальника разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту.

Із заяви про отримання платіжної картки від 07 серпня 2008 року, підписаної відповідачем ОСОБА_3, вбачається, що останній ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді, а також згоден з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Також, із вказаної заяви вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, тобто до останнього дня серпня 2010 року (а.с. 35 фотокопія картки).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перерахунку кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач скористався кредитними коштами Банку, проте взяті на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів вчасно не виконав, в результаті чого станом на 31 грудня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 26278,89 грн., з них: заборгованість за кредитом 19961,16 грн., заборгованість по сплаті процентів 4390,55 грн., заборгованість по комісії 199,61 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1227,57 грн., яка судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2010 року була стягнута з відповідача на користь Банку. Доказів виконання цього судового рішення ОСОБА_3 не надано.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Наявність вищевказаного судового наказу Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, за відсутності доказів її погашення, відповідно до закону не звільняє боржника ОСОБА_3 - від зобовязання, яку він взяв на себе при укладенні договору, та не є доказом розірвання кредитного договору.

Строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки відповідач ОСОБА_3 добровільно 29 грудня 2011 року сплатив в рахунок заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року грошові кошти в розмірі 750 грн., чим перервав перебіг строку позовної давності. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 31 грудня 2009 року по 31 березня 2014 року в розмірі 32135,37 грн., з яких 25799,80 грн. проценти за користуванням кредитними коштами; 6335,57 грн. комісія за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду, крім визначення розміру заборгованості та частини періоду часу за який ця заборгованість нараховувалася, не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із фотокопії заяви приєднання від 07 серпня 2008 року, зокрема, вбачається, що ОСОБА_3, особистим підписом, надав згоду на те, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та, що він згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді (а.с. 10, 10 зворот).

На підставі зазначеного договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту.

Вищезгадані письмові документи (10, 11-16) та наказ про затвердження актуальних Умов та правил надання банківських послуг від 20 грудня 2007 року (а.с. 211) свідчать про те, що між сторонами було укладено договір приєднання, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та не протирічить ст. 207 ЦК України. Вищезазначений наказ також підтверджує, що Умови та правила надання банківських послуг, в редакції доданій до позовної заяви, є складовою кредитного договору укладеного між сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо недотримання форми правочину (кредитного договору) не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1-2 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином зобовязання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2010 року утворилася заборгованість у розмірі 29213,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 19961,16 грн., заборгованості по сплаті процентів 4390,55 грн., заборгованості по комісії 199,61 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1227,57 грн.

Зазначена заборгованість була стягнута судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2010 року з відповідача на користь Банку, справа №2н-1041/10 про видачу вищевказаного судового наказу була досліджена колегією суддів у судовому засіданні (а.с. 5 та а.с. 5, 16 у справі №2н-1041/10).

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_3 виконав (повністю чи частково) вищевказаний судовий наказ Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2010 року.

З належно завіреної фотокопії матеріалів виконавчого провадження №641/3 (номер ЄДРВП 40464149), яка була надіслана судом першої інстанції до апеляційного суду, як додаток до цієї цивільної справи (а.с. 197), вбачається, що судовий наказ №2н-1041/10 Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2010 року, боржник ОСОБА_3, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк», а ні в добровільному, а ні в примусовому порядку не виконаний.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, зокрема, розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 зобовязання за вищевказаним кредитним договором не виконав та продовжує користуватися кредитними коштами, йому правомірно продовжують нараховуватися проценти визначені кредитним договором та комісія за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Умови вищезгаданого кредитного договору (заява приєднання, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку) не містять положень щодо збільшеної позовної давності, а тому застосовується загальна позовна давність. Отже правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року №6-240цс14 на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 останній платіж по погашенню кредитної заборгованості ОСОБА_3 був здійснений 29 грудня 2011 року у сумі 750 грн. (а.с. 173-180). До суду першої інстанції Банк звернувся до суду першої інстанції у квітні 2014 року.

Таким чином був перерваний строк позовної давності, Банк його не пропустив, а тому доводи апеляційної скарги з приводу незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин позовної давності не заслуговують на увагу.

У той же час, суд першої інстанції допустив подвійне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за період з 31 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року.

Так, з матеріалів цієї цивільної справи, зокрема, з розрахунків заборгованості ОСОБА_3 по спірному кредитному договору, поданих до позовної заяви (а.с. 6-9) та заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 49-52) вбачається, що оскаржуваним судовим рішенням стягнута заборгованість за період з 31 грудня 2009 року по 31 березня 2014 року за кредитним договором №б/н від 07 серпня 2008 року в розмірі 32135,37 грн., з яких 25799,80 грн. відсотки за користуванням кредитними коштами; 6335,57 грн. комісія за користування кредитом.

З матеріалів справи №2н-1041/10 про видачу судового наказу Ковпаківським районним судом м. Суми від 07 липня 2010 року вбачається, що вказаним судовим наказом стягнута заборгованість за період з 20 серпня 2008 року по 30 квітня 2010 року (а.с. 3-5, 16 у справі №2н-1041/10).

Представник Банку в судовому засіданні апеляційного суду Сумської області подав розрахунок заборгованості за період з 30 квітня 2010 року по 31 березня 2014 року (а.с. 247-252), з якого вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 07 серпня 2008 року становить 29270,51 грн., яка складається з: 23720,51 грн. несплачені проценти на прострочену заборгованість; 5550 грн. просточена комісія.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права (п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) підлягає зміні, в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 07 серпня 2008 року в розмірі 29270,51 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги необхідно стягнути 15 грн. на повернення судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07 серпня 2008 року в розмірі 29270,51 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 15 грн. на повернення судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -