Справа №489/1054/14-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2368/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа489/1054/14-ц
Провадження №22ц/784/2368/15
Категорія: 47 Головуючий у 1-й інстанції: Спінчевська Н.А.
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 представників позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2015 року у справі за його позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 з позовом до ОСОБА_7 М та ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, йому та його малолітньому сину ОСОБА_8 на праві власності у рівних частках належить 20/100 часток житлового будинку №11 по вул. Л. Сталь в м. Миколаєві.

Зазначену частку житлового будинку вони придбали у ОСОБА_9, який в свою чергу придбав цю частку 24 листопада 2001 року у попереднього власника ОСОБА_10

Власником 50/100 часток житлового будинку №11 по вул. Л. Сталь у м. Миколаєві є ОСОБА_5, а власником 30/100 часток ОСОБА_7

Вказаний житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 1216 кв. м.

29 грудня 1997 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення, яким проведено реальний поділ житлового будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою. Згідно цього рішення колишньому співвласнику житлового будинку ОСОБА_10 в користування була виділена земельна ділянка І площею 421 кв. м, в тому числі, під будівлями - 58 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 328 кв. м, під ділянкою загального користування - 35 кв. м. Відповідачу ОСОБА_5 в користування була виділена земельна ділянка ІІІ площею 618 кв. м, в тому числі, під будівлями - 163 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 421 кв. м, під ділянкою загального користування - 34 кв. м. Колишньому співвласнику житлового будинку ОСОБА_11 в користування була виділена земельна ділянка ІІ площею - 466 кв. м, в тому числі, під будівлями - 85 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 347 кв. м, під ділянкою загального користування - 34 кв. м.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивував тим, що на теперішній час між ним та відповідачами виник спір щодо користування земельною ділянкою, оскільки останні розмістили огорожу на земельній ділянці спільного користування та встановили замок, ключі від якого йому не надали, внаслідок чого між ними існують досить неприязні відносини, що перешкоджає йому користуватись земельною ділянкою, визначеною судом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок №11 по вул. Л. Сталь, в м. Миколаєві, виділивши йому в користування земельну ділянку площею 421 кв. м, що відповідає належній йому та неповнолітньому ОСОБА_8 частці у праві власності на вказаний житловий будинок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2015 року в позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Миколаївського міськвиконкому №191 від 23 червня 1986 року за землекористувачами по вул. Дімітрова, 11 у м. Миколаєві (нині вул. ОСОБА_12) закріплено земельну ділянку площею 1493 кв. м, в тому числі, 600 кв. м у постійне користування і 893 кв. м - до вимоги про повернення (а.с.167-169). Наступним рішенням Миколаївського міськвиконкому №219 від 22 червня 1990 року за цим домоволодінням у тимчасове користування закріплено 12 кв. м самовільно зайнятої землі і зазначено, що загальна площа ділянки складає 1505 кв. м (а.с.180-181).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 1997 року проведено реальний поділ житлового будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 1505 кв. м.

Цим рішенням постановлено виділити у власність ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5 частину житлового будинку літ. «А -1» з відповідною частиною господарських будівель та споруд та визнано за кожним із них право власності на частку у вказаному будинку відповідно у розмірі 20/100, 30/100, 50/100 (а.с. 22-23). Згідно цього ж рішення колишньому співвласнику житлового будинку ОСОБА_10 в користування була виділена земельна ділянка І площею 421 кв. м, в тому числі, під будівлями - 58 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 328 кв. м, під ділянкою загального користування - 35 кв.м. Відповідачу ОСОБА_5 в користування була виділена земельна ділянка ІІІ площею 618 кв. м, в тому числі, під будівлями -163 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 421 кв. м, під ділянкою загального користування - 34 кв. м. Колишньому співвласнику житлового будинку ОСОБА_11 в користування була виділена земельна ділянка ІІ площею 466 кв. м, в тому числі, під будівлями - 85 кв. м, під ділянкою індивідуального користування - 347 кв. м, під ділянкою загального користування - 34 кв. м.

Рішення набрало законної сили і виконано, що підтверджується копією акту судового виконавця від 19 лютого 1998 року (а.с 250).

Із матеріалів справи видно, що на час розгляду справи співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_8, яким відповідно належать частки в розмірі 50/100, 30/100, 20/200 та 20/200 (а.с. 14-18).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 грудня 2010 року ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_8 купили у ОСОБА_9 20/100 часток вказаного будинку (а.с.10-12).

Згідно з вимогами ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлі або споруди.

У п.18 «Г» постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що у разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх.

Із урахуванням процесуального правонаступництва у даних правовідносинах порядок користування спірною земельною ділянкою, визначений рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 1997 року, є обовязковим і для позивача.

Мотивуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що відповідачі перешкоджають йому в користуванні земельною ділянкою, яка згаданим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва виділена в спільне користування співвласників будинку. Зокрема зазначав, що відповідачі не надали йому ключі від воріт будинку, розмістили на земельній ділянці спільного користування огорожу, що призводить до конфліктів між ним та відповідачами.

Пленум Верховного суду України у п. 21 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року розяснив, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Належних доказів, як це передбачено ст. 59 ЦПК України, які б свідчили про позбавлення позивача можливості користування належною йому частиною будинку відповідно до рішення Ленінського суду м. Миколаєва від 29 грудня 1997 року та земельною ділянкою, виділеною у користування попереднього співвласника, чи про фактичне виключення його із числа користувачів земельної ділянки позивач не надав суду.

У справі проведена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої №1522 1523 від 13 травня 2015 року запропоновано шість варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1505 кв. м, на якій розташований жилий будинок із господарськими будівлями та спорудами по вул. Л.Сталь, 11 у м. Миколаєві.

Із матеріалів справи видно, що позивач просив визначити порядок користування земельною ділянкою за 3-м варіантом вказаної експертизи, який передбачає виділення у його користування земельної ділянки площею 406 кв. м, а в загальне користування 30 кв. м. Цей варіант передбачає виділення у користування позивача земельної ділянки, на якій розташовані вїзд у двір будинку та ворота. Але цей варіант не забезпечує дотримання санітарних та пожежних норм для співвласника ОСОБА_5, оскільки ширина земельної ділянки, яка пропонується для вїзду до належної йому частини будинку ставить 1, 76 м.

Крім цього, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 1997 року кожному із співвласників будинку було виділено по 1/3 частині воріт, по 1/3 частині басейни для води та 1/3 водорозбірної колонки, які розташовані на земельній ділянці загального користування.

Третій та четвертий варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, запропоновані у висновку експерта № №1522 1523 від 13 травня 2015 року, передбачають виділення у користування позивача земельної ділянки, на якій розташовані ворота, басейна для води, водорозбірна колонка, співвласниками яких є відповідачі. Перший, другий, пятий, шостий варіанти передбачають зменшення ділянки загального користування, що позбавить відповідачів права користування басейном для води та водорозбірною колонкою.

Наведені обставини свідчать про те, що зазначені варіанти порядку користування земельною ділянкою не можуть бути покладені в основу рішення. А тому позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин щодо зменшення площі земельної ділянки та зміни її конфігурації, у звязку з наданням відповідачкою ОСОБА_7 частини земельної ділянки у користування землекористувачу суміжної земельної ділянки та самовільного захоплення позивачем та відповідачами земельної ділянки площею 7, 8 кв. м. А тому суд вважав, що вимоги ОСОБА_4 є передчасними та недоведеними і їх вирішення можливе лише після відновлення меж земельної ділянки. При цьому суд не звернув увагу на те, що доказів, які б свідчили про зменшення площі земельної ділянки внаслідок надання її частини в користування суміжного користувача та про порушення меж земельної ділянки в матеріалах справи немає.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, що відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення, яким в позові ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді