Справа №406/272/2012
Провадження №2/173/141/2015
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
головуючого судді Трофимової Н.А.
при секретареві Зубачевській О.А.
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, третя особа: орган опік та піклування Верхньодніпровського району, про звернення стягнення, -
Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач-1 - ОСОБА_2 в судове засідання зявилася, позов не визнав в повному обсязі. Підтвердив, що він отримував від позивача кредитні кошти, деякий час своєчасно виконував зобовязання за договором, але потім його матеріальний стан погіршився та він перестав сплачувати відповідні платежі. Зазначав, що не згодний з сумою боргу та підвищенням відсоткової ставки. Також в письмових запереченнях просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені (а.с. 46-47 т.1) Надалі відповідач-1 в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, в звязку з чим, справа розглядається в порядку заочного розгляду відповідно до Ухвали від 31 липня 2015р.
Представник відповідача-1 в судове засідання зявився проти позову заперечувала. Надалі представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, в звязку з чим, справа розглядається в порядку заочного розгляду відповідно до Ухвали від 31 липня 2015р.
Відповідач -2 ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, в звязку з чим, справа розглядається в порядку заочного розгляду відповідно до Ухвали від 31 липня 2015р.
Суд, заслухавши, представника позивача, відповідача-1, представника відповідача-1 вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Позивач свої зобовязання за договором виконав та 23.06.2006р. надав відповідачу кредит у зазначеної сумі, що підтверджується відповідачем-1 та Заявою на видачу готівки від 23.06.2006р.(а.с. 91 т.1).
Відповідач, в свою чергу, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував та не здійснював своєчасно повернення частки кредиту та не сплачував проценти за користування кредитом в порядку та строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість.
Згідно з п. 4.1 Кредитного договору, за порушення Позичальником зобовязань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору, та договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень
Доказів погашення відповідачем кредиту суду не надано.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, ще залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до п. 2.3.3 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, винагороди, виконання інших зобовязань за договором, у разі невиконання Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного Договору, в строк зазначений в повідомленні банку.
Отже, в силу зазначених норм, неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, надало право позивачеві на дострокове повернення кредиту та сплати усіх інших платежів, передбачених Кредитним договором та законом.
Також позивачем нараховане пеню в сумі 1911999,12 грн. за період з 20.03.2009р. по 13.07.2015 р. та відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Відповідно до ст..ст. 256, 258, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Проте позивачем не доведено, що внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором позивачу спричинені збитки.
Відповідно до 18.8 Договору іпотеки та ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, іпотеко-держатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст.ст. 572, 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За ст.ст. 7, 12 Закону «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно статті 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд повинен зазначити у рішенні загальний розмір вимог та складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосуванню процедури продажу, встановленого статтею 38 Закону, початкову ціну предмету для подальшої реалізації.
Враховуючи, що відповідачем не виконуються належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і за ним утворилася заборгованість, а позивачем, в свою чергу виконані усі дії, які передбачені умовами договору та закону для звернення стягнення, то позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню з визначенням початкової ціни предмету для подальшої реалізації.
Також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо виселення відповідачів з предмету іпотеки, з огляду за наступне.
Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Згідно з ст.. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.
Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Враховуючи, що судом задоволені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідачами не доведено, що вони є наймачами (тобто особи, які проживають в будинку на підставі укладеного договору найму) то відповідачі в силу вищезазначених норм, підлягають виселенню з предмета іпотеки.
Не підлягають задоволенню вимоги позивача про надання йому права укладати від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Отже продаж предмету іпотеки іпотеокдержателем від імені іпотекодавця (а ні від свого імені) не ґрунтується на вимогах закону тому вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають.
Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Виходячи із положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації повязується з втратою права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, таким чаном виселення особи є підставою для зняття її з реєстрації, тому не потребує ухвалення рішення щодо відповідних органів про зняття з реєстрації таких осіб.
Суд відхиляє доводи відповідача-1 та його представника щодо незаконності підвищення позивачем відсотком ставки, оскільки таке підвищення здійснювалося відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору з попередженням відповідача-1 про таке збільшення. При цьому відповідач-1 не скористався своїм правом, зазначеним в Листі банку від 31.12.2008р. (а.с. 69 т.1) та не надіслав банку письмове повідомлення про незгоду із зміненими умовами кредитування та не погасив кредит в повному обсязі. Крим того, Лист банку про збільшення відсоткової ставки датований 31.12.2008р., тобто до набрання чинності Законом України № 661-VI від 12.12.2008, який передбачав обмеження права банку на підвищення відсоткової ставки.
Також суд не приймає до уваги ствердження відповідача-1 та його представника, щодо невідповідності розрахунку заборгованості, який зробив позивач, фактичній сумі боргу, оскільки відповідачем-1 та його представником не надано належних доказів такої не відповідності.
Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1286,10 грн. за позовну вимогу майнового характеру (а.с.1), 107,30 грн. за позовну вимогу немайнового характеру виселення та зняття з реєстрації (а.с.2).
Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності розподілу судових витрат при задоволенні позову з відповідача -1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1286,10 грн. у звязку з задоволенням вимог майнового характеру та 53 грн. 65 коп. у звязку з задоволенням вимог про виселення відповідача-1, а також з відповідача -2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 53 грн. 65 коп. у звязку з задоволенням вимог про виселення відповідача-2.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 214-215, 217-218, 224, 225, 227, 233 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, третя особа: орган опік та піклування Верхньодніпровського району, про звернення стягнення,- задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, з житлового будинку (предмета іпотеки), розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н., сел. Новомиколаївка, вул. Терешкової, 21,
В решті позову відмовити.
Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 31.07.15р. повний текст рішення буде виготовлено 05.08.15р.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Трофимова