Справа № 313/654/15-ц
Провадження № 2/313/210/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Державного підприємства «ДГ« Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

ВCТАНОВИВ:

Державне підприємство «ДГ«Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 23 819,35 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач в період з 23.12.2010 р. по 22.07.2011 р. обіймав посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Національної академії аграрних наук України», що підтверджується наказом № 344-к від 23.12.2010 р. про призначення на посаду ОСОБА_1 та наказом № 325-к від 21.07.2011 р. про звільнення з посади ОСОБА_1

Під час перебування відповідача на посаді директора ДП «ДГ«Ізвєстія»НААН», було видано накази № 59 від 22.03.2011 р. та № 103 від 23.06.2011 р. про переведення на 10-годинний робочий день та затверджено табелі обліку робочого часу за березень, квітень, травень та липень 2011 року в наслідок чого з вини відповідача було допущено нарахування та виплата працівникам групи загальногосподарського призначення, інженерно-технічної служби та агрономічної служби у період з 25.03.2011 р. по 21.07.2011 р. сум посадових окладів, надбавок та доплат при відсутності підстав для підвищення оплати праці особам з ненормованим робочим днем, та як наслідок зайво нараховано та виплачено заробітної плати директору ОСОБА_1 в сумі 10 435, 94 грн., головному інженеру ОСОБА_2 в сумі 6 328,42 грн., та головному агроному ОСОБА_3 в сумі 7 054,99 грн. Загальна сума зайво виплаченої заробітної плати становить 23 819, 35 грн.

Згідно з Додатком 1 до Колективного договору підприємства, зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Веселівської райдержадміністрації 06.05.2011 р. за № 36 посада директора, посада головного інженера та посада головного агронома відносяться до професій працівників з ненормованим робочим днем, яким надається додаткова оплачувана відпустка до 7 календарних днів.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн.

У наданих суду запереченнях відповідач ОСОБА_1 просить застосувати строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, але звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Судові витрати у справі стягнути з відповідача.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст.ст.158, 169 ЦПК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Суд встановив, що 31.05.2007 р. відповідач та Інститут олійних культур Національної академії аграрних наук України уклали контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 з 31.05.2007 р. по 01.11.2010 р. призначений та працював на посаді директора Державного підприємства «Дослідного господарства «Ізвєстія» Інституту олійних культур Української академії аграрних наук».

З 23.12.2010 р. по 22.07.2011 р. обіймав посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Ізвєстія» Національної академії аграрних наук України», що підтверджується контрактом від 23.12.2010 р. та наказом № 344-к від 23.12.2010 р. про призначення на посаду ОСОБА_1

Звільнений з посади на підставі наказу № 325-к від 21.07.2011 р.

Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У відповідності до роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 р. судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акту або висновку.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Завдана відповідачем шкода виявлена позивачем при проведенні ревізії у період часу з 27.06.2014 р. по 27.08.2014 р. Мелітопольською об'єднаною державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області. День підписання акту за результатами ревізії 27.08.2014 р.(а.с.40-47).

Позивач про стягнення матеріальної шкоди з відповідача звернувся в суд 07.05.2015 р., вхідний номер 1096/15, тобто в межах строку , встановленого ч.3 ст. 233 КЗпП України (а.с.2-8).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Крім того, згідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Доводи позивача зводяться до того, що у період перебування на посаді директора ДП «ДГ «Ізвєстія» НААН» відповідач ОСОБА_1 видав накази про переведення на 10 годинний робочий день та затвердив табелі обліку робочого часу за березень, квітень, травень та липень 2011 року в наслідок чого було допущено зайві грошові виплати на загальну суму 23 819,35 грн., в той час коли посади директора, головного інженера, та головного агронома відносились до професій працівників з ненормованим робочим днем яким надається додаткова оплачувана відпустка до 7 календарних днів.

Нормою ст.94 КЗпП України надано нормативне визначення поняття «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Позивач у позовній заяві не спростовує факт того, що особи зазначені у позовній заяві дійсно відпрацювали кількість годин, яка зазначена у табелях обліку робочого часу. Необхідність такої тривалості роботи була викликана веденням у вказаний період весняно польових робіт та збирання врожаю, що вимагало постійного контролю та трудової участі вказаних працівників викликаних дотриманням строків виконання технологічних процесів вирощування продукції рослинництва, та передбачені наказами №59 від 22.03.2011р. та №103 від 23.06.2011р., які не оскаржені та не скасовані у встановленому законом порядку, при цьому суд надає належну оцінку змісту вказаних наказів як письмових доказів у справі, так як ними чітко встановлено переведення працівників на 10 годинний робочий день, а відтак оплата мала проводитись з розрахунку 10 годинного робочого часу. Проти запровадження 10 годинного робочого дня вказані працівники не заперечували, окрім того це було в інтересах виробництва.

Заробітна плата нараховувалась відповідно до кількості фактично відпрацьованих годин, що на думку суду не є порушенням законодавства про працю, так як прямої заборони цього нормативно не передбачено, а доводи позивача суд вважає суб'єктивним тлумаченням закону, що фактично обмежує права працівника на оплату фактично відпрацьованого робочого часу.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: ……. 2) керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Крім того, як у контракті від 31.05.2007 р. так і у контракті від 23.12.2010 р. у розділі 2 умов контракту сторони передбачили права та обв'язки сторін, що виникають під час трудових відносин між Керівником підприємства та Інститутом.

Відповідно до п.2.1, 6 умов зазначених контрактів керівник здійснює поточне (оперативне), керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську діяльність, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

За результатами господарської діяльності очолюваного ОСОБА_1 господарства, згідно даних звіту про фінансові результати (форма №2) отримано чистий прибуток (до оподаткування), в тому числі: за 2008 р. - 1 300 000,00 грн.; 2009 р. - 2 236 000,00 грн.; 2010 р. - 1 147 000,00 грн .; за 2011 р. 1 864,00 грн. (а.с. 94-95).

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог необхідно відмовити.

Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства «ДГ«Ізвєстія» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 23 819,35 грн.- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції в десяти денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорызької області А.О.Нагорний

19.10.2015