Справа № 199/8332/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„20 січня 2015 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про що 04.09.2014р. реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер:26383639. Квартира розташована на 9-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 45,10 кв.м. (11,0 кв.м., 9,6 кв.м., 8.2 кв.м., 16,3 кв.м.), кухні площею 8,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., коридору площею 13,4 кв.м., кладової площею 1,2 кв.м., лоджії площею 3,0 кв.м. Загальна площа квартири 75,1 кв.м.

Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам в силу ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦК України.

Реалізація певних правомочностей (володіння та користування) щодо спільного майна повинна здійснюватися за взаємною згодою всіх співвласників, утім, на даний час між співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, угоди про спосіб виділення в натурі часток із сумісного спільного володіння не досягнуто. Разом з тим, оскільки розмір її частки у спільному майні є не визначеним, це позбавляє її права вільного користування та розпорядження своїм майном.

Предмет позову становить вимога про визначення за позивачем та за кожним з відповідачів частки в спільній сумісній власності в розмірі 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач посилається в якості підстави своїх вимог також на ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.355, ч. 1 ст. 368, ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, в яких повідомила, що сторони в даній справі є співвласниками нерухомого майна та не можуть вільно розпорядитися даним майном, вони також не можуть окремо встановити лічильники та здійснювати оплату житлово комунальних послуг відповідно до розміру частки у праві спільної сумісної власності; представник позивача за довіреністю просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надали до суду заяви про те, що визнають повністю заявлені вимоги та не заперечують проти задоволення позовних вимог у їх відсутності.

Інші особи, які беруть участь у справі (відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6Ф.) не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Заслухав пояснення представника позивача та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 (позивач), та відповідачам - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про що 04.09.2014 р. Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно; дана квартира розташована на 9-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 45,10 кв.м (11,0 кв.м., 9,6 кв.м., 8.2 кв.м., 16,3 кв.м.), кухні площею 8,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., коридору площею 13,4 кв.м., кладової площею 1,2 кв.м., лоджії площею 3,0 кв.м. Загальна площа квартири 75,1 кв.м.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Визначення частки - це право учасників спільної сумісної власності. У результаті такого визначення спільна сумісна власність перетворюється на спільну часткову. Засадничо частки кожного вважаються рівними, але в договорі вони можуть домовитися про інше.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Утім, позивач не заявляла вимоги про поділі майна або про виділ частки з спільного майна, через що суд мав би змогу визначити частки співвласників, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності відмовити повністю.

Судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї