АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6683/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Швецової Л.А., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року позивачка ОСОБА_2 в особі свого вповноваженого представника звернулась до суду з позовом, у якому вказувала на те, що після придбання нею квартири АДРЕСА_1, вона звернулась до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» (далі: КП «ВТП «Вода») з метою укладення відповідного договору про надання послуг з централізованого водопостачання та надала всі необхідні для цього документи, зокрема, і на встановлені в її квартирі засоби обліку води.

Проте, в укладенні договору їй було відмовлено, а натомість відповідачем - КП «ВТП «Вода» незаконно був відкритий особовий рахунок на її ім'я, за яким здійснюються нарахування плати за житлово-комунальні послуги з централізованого холодного водопостачання. До цього часу договір про централізоване водопостачання між сторонами так і не укладений, а КП «ВТП «Вода» продовжує в односторонньому порядку здійснювати нарахування плати за спожиту холодну воду без урахування показань встановлених лічильників води.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що КП «ВТП «Вода» незаконно та невірно здійснює нарахування їй плати за спожиту холодну воду без укладення з нею відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг, як те передбачено чинним законодавством, та всупереч Закону України «Про інформацію» збирає про неї інформацію особистого характеру, позивачка ОСОБА_2 просила суд з метою захисту її прав, як споживача житлово-комунальних послуг з централізованого холодного водопостачання, визнати нарахування по її особовому рахунку з водопостачання, що здійснюються відповідачем КП «ВТП «Вода», незаконними та необґрунтованими.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 заявлені нею вимоги підтримав у повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - КП «ВТП «Вода» позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, та заперечуючи проти задоволення цих вимог, посилався на їх безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2012 року, в задоволені заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог було відмовлено.

У грудні 2014 року представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року, ухваленого по справі, у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування свої заяви ОСОБА_3 вказував на те, що при розгляді цієї справи відповідач посилався на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «ВТП «Вода» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води, яке на той час не набрало законної сили, а в подальшому було скасоване апеляційним судом з постановленням нового рішення на користь ОСОБА_2

У листопаді 2014 року під час підготовки документів для оформлення субсидії позивачці ОСОБА_2, як інваліду з дитинства, він дізнався, що насправді рішенням Харківського виконавчого комітету від 23.12.1998 року № 1407 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді міста» та 18.05.2005 року № 563 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради 23.12.1998 року № 1407», КП «ВТП «Вода» визнано виконавцем послуг з централізованого холодного водопостачання, яке здійснює кондиціонування, постачання, транспортування та розподілення води споживачам по водогонам та водопровідним мережам міста, які знаходяться у підприємства на балансі. Що ж стосується внутрішньо будинкових мереж, то ці мережі на балансі відповідача - КП «ВПТ «Вода» не перебувають та жодного правового акту про їх використання відповідачем до 10.04.2014 року не існувало, а тому останній безпідставно нараховував та продовжує нараховувати позивачці плату за спожиту воду за відсутності між ними будь-яких договірних відносин та без урахування показань квартирних лічильників води.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати наведену вище ухвалу районного суду як незаконну.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні ініційованого ним питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Зокрема, апелянт посилається на те, що про час та місце розгляду його заяви про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2010 року за новивиявленими обставинами він належним чином не повідомлявся й ця заява була розглянута судом першої інстанції за його відсутності, чим у черговий раз порушені його процесуальні права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

За приписами ст. 18 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду.

Підстави та порядок перегляду судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з ново- виявленими обставинами визначені в главі 4 розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

За правилами ч.1 ст. 363 ЦПК України рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ.

Разом із тим, частиною 5 статті 21 ЦПК України, яка має імперативний характер, тобто є обов'язковою для застосування без будь-яких виключень, прямо передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі.

Таким чином, заборона участі судді в перегляді тієї самої справи забезпечує неможливість розгляду справи тим самим судом двічі.

Положення зазначеної правової норми встановлені для того, щоб виключити повторну участь суддів у розгляді справи. Це пов'язано з можливістю формування у судді, який раніше вирішував справу, вже визначеної чіткої позиції щодо суті справи, що, в свою чергу, може обумовити його упереджене ставлення і вплинути на результат справи при повторній участі у її перегляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя зобов'язаний заявити самовідвід.

Наслідки відводу суду (судді) визначені законодавцем у статті 25 ЦПК України.

Зокрема, частиною 1 коментованої статті передбачено, що в разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Такі ж наслідки наступають і в разі подачі суддею-головуючим заяви про самовідвід.

Тобто, в усіх випадках відводу судді новий суддя призначається в порядку автоматичного розподілу за загальними правилами, передбаченими у ч. 3 ст. 11-1 ЦПК України.

Порушення зазначеного порядку дає підстави для повторного відводу (п. 5 ч. 1 ст. 20 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року по суті ініційованого позивачкою ОСОБА_5 цивільно-правового спору було постановлено під головуванням судді Федосенка В.В. (а.с. 98-100).

При цьому ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року, яка є предметом апеляційного оскарження, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 - представника позивачки ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного рішення суду першої інстанції за ново- виявленими обставинами, постановлена під головуванням того ж самого судді - Федосенка В.В., тобто не вповноваженим судом (а.с. 171-172).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, а також те, що судом першої інстанції порушено порядок перегляду судового рішення, що набрало законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами, оскаржувана ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року не може бути визнана такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати цю ухвалу районного суду, а заяву представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року за нововиявленими обставинами передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції, в іншому складі.

Таким чином, з огляду на викладене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2015 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» про захист прав споживачів передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції, в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: