АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Бацей Т.М., представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Посилалося на те, що 18.01.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №СVНМАК37540223, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 86 953,75 грн., з яких 61 125 грн. - на купівлю автомобіля, 34 грн. - на оплату реєстрації предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 611,25 грн. - на оплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та договору особистого страхування, 1 222,50 грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, 23 961 грн. - на оплату разових страхових платежів відповідно до п. 2.1.3, п. 22.7 даного договору.

Згідно умов кредитного договору відсоткова ставка за користування кредитними коштами становить 15,48 % на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 16.01.2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 18.01.2008 року укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого відповідач надала в заставу банку автомобіль марки DAEWOO Lanos 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї станом на 19.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 77 616,67 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 36 958,18 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40 658,49 грн.

Банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVНМАК37540223 від 18.01.2008 року в сумі 77 616,67 грн. вилучити у відповідача та передати в заклад позивача предмет застави автомобіль марки DAEWOO Lanos 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт); звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію ТЗ замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДА1 України по свідоцтву про реєстрацію ТЗ або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 86 953,75 грн. зі сплатою 15,48% річних та терміном повернення до 16 січня 2015 року, який складається з 61 125 грн. - на придбання автомобіля, 34 грн. - на оплату реєстрації предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 611,25 грн. - на оплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та договору особистого страхування, 1 222,50 грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, 23 961 грн. - на оплату разових страхових платежів.

Одночасно у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна, за яким остання надала в заставу банку автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором, а посилання банком на утворення заборгованості за рахунок страхових платежів не знайшли свого підтвердження.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що Банк виконав зобов»язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі 86953,75 грн.

З п.7.1 кредитного договору вбачається, що позичальник щомісяця, з 18 по 22 число, повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1240,25 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (т.1 а.с.200).

Встановлено, що ОСОБА_2 добросовісно виконувала вказаний пункт кредитного договору і у неї не виникало заборгованості по сплаті щомісячних платежів.

Разом з тим, кредитним договором передбачено, що кредитні кошти надаються на придбання автомобіля, а також на сплату страхових внесків. Отже, Позичальник, крім щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, повинен був сплачувати і передбачені договором страхові платежі.

Так, відповідно до п.2.1.3 кредитного договору, Позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договору страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов»язується провадити у випадку не пред»явлення Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування.

Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком тільки у випадку пред»явлення Позичальником Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування.

Згідно п.2.2.7 кредитного договору у випадку не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з Банком Договорам страхування, Банк сплачує страхові платежі за рахунок Кредиту відповідно до п.2.1.3 даного Договору.

Позичальник зобов»язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і Позичальник зобов»язаний сплатити пеню, відповідно до п.4.1 даного Договору (т.1 а.с.199-200).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору в частині сплати страхових платежів, внаслідок чого Банком перерахувалися страхові платежі за рахунок кредитних коштів і у відповідачки таким чином утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 19.12.2014 року у розмірі 77 616,67 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 36 958,18 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40 658,49 грн.

Встановлено, що 17 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством Українською страховою компанією «Дженералі-Гарант» та ОСОБА_2 був укладений договір №25-941 добровільного страхування автотранспорту терміном до 16 січня 2009 року і на виконання цього Договору відповідачкою було сплачено страховий платіж в сумі 2445 грн. (т.1 а.с.115-120).

Колегія суддів не приймає до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи №940-к від 08.05.2015 року про те, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі №25-941 добровільного страхування автотранспорту від 17.01.2008 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (т.1 а.с.210-212). Як вбачається з вказаного договору, що він підписаний ОСОБА_2, отже є укладеним. Посилання представника відповідача на не укладення даного договору ОСОБА_2, навіть при наявності висновку почеркознавчої експертизи, не може свідчити про його незаконність до тих пір, поки він не буде визнаний в судовому порядку недійсним. Як встановлено, що відповідачкою вказаний договір в судовому порядку не оспорювався.

Також встановлено, що 18 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством Страховою компанією «Інгосстрах» та ОСОБА_2 був укладений договір особистого страхування строком до 17 січня 2009 року і на виконання цього Договору відповідачкою було сплачено страховий платіж в сумі 611,25 грн. (т.1 а.с.122). Дану обставину сторони визнають.

Отже, на перший рік дії кредитного договору відповідачкою були укладені передбачені договори страхування і здійснені страхові платежі.

В подальшому, відповідачкою не укладалися договори страхування та не надавалися Банку документи, що підтверджували б сплату страхових платежів. А тому Банк відповідно до п.2.1.3 та п.2.2.7 кредитного договору перераховував чергові страхові платежі ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» з коштів, які ОСОБА_2 сплачувала на погашення кредиту. На виконання умов кредитного договору Банк від імені ОСОБА_2 17.01.2009 року уклав договір страхування наземного транспорту із ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» на строк до 17.01.2010 року (т.1 а.с.231) та сплатив страховий платіж в сумі 2811,75 грн. (т.1 а.с.236) та страховий платіж в сумі 611,25 грн. (т.1 а.с.237). Відповідно до п.9 договору страхування у разі сплати чергового страхового платежу, договір вважається продовженим на відповідний строк, за який здійснена сплата страхового платежу.

15.01.2010 року Банк сплатив страховій компанії страховий платіж в сумі 2688,03 грн. (т.1 а.с.240) та 611,25 грн. (т.1 а.с.238).

14.01.2011 року Банк сплатив страховий платіж в сумі 2569,76 грн. (т.1 а.с.239) та 17.01.2011 року - страховий платіж в сумі 611,25 грн. (т.1 а.с.241).

16.01.2012 року Банк сплатив страховий платіж в сумі 2456,69 грн. (т.1 а.с.242) та 17.01.2012 року - страховий платіж в сумі 611,25 грн. (т.1 а.с.243).

16.01.2013 року Банк сплатив страховий платіж в сумі 2348,60 грн. (т.1 а.с.244) та 17.01.2013 року - страховий платіж в сумі 611,25 грн. (т.1 а.с.245).

Вказані обставини підтверджуються меморіальними ордерами, які надав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Є безпідставними доводи представника відповідача про те, що дії Банку по перерахуванню страхових виплат є протиправними, оскільки не укладалися договори страхування. Встановлено, що 17.01.2009 року між Банком, від імені ОСОБА_2, та ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» був укладений договір страхування наземного транспорту на строк до 17.01.2010 року (т.1 а.с.231). В подальшому, даний договір щороку продовжувався відповідно до п.9 договору страхування.

Представником відповідача в суді першої інстанції були надані поліси обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в доведення факту укладення між відповідачкою та страховими компаніями договорів страхування (т.1 а.с.136-143). Проте, колегія суддів їх не може прийняти до уваги, оскільки вони укладались в порушення умов кредитного договору. Так, з указаних полісів вбачається, що вони укладалися або приватним підприємством «Євротранс-2005», або ОСОБА_4. Укладалися вони не в періоди, визначені договором. Вказані договори ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавалися. Крім цього, вказані договори передбачають відшкодування шкоди, заподіяної третім особам і не є тими договорами страхування транспортного засобу або особистого страхування, що передбачені умовами кредитного договору.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 умови кредитного договору виконувались не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 77 616,67 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 36 958,18 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40 658,49 грн.

Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача про сплив строку позовної давності (т.1 а.с.125).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як вбачається з п.4.5 кредитного договору, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки - пені до 5 років.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по тілу кредиту утворилась з 25.01.2010 року, а заборгованість по пені за прострочення виконання зобов»язань утворилась з 23.12.2011 року

Із позовом до суду Банк звернувся 08.09.2014 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Банк звернувся в суд з позовом в межах передбаченого кредитним договором строку позовної давності.

Відповідно до п.15.7.2 Договору застави рухомого майна у разі порушення Заставодавцем зобов»язань за цим договором ( у тому числі зобов»язань по продовженню/укладенню нового договору страхування згідно п.17.1 цього договору) Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»язань зі сплати кредиту, відсотків, винагороди, а в разі невиконання - звернути стягнення на Предмет застави (т.1 а.с.155-156).

З повідомлення від 18.07.2014 року вбачається, що Банк проінформував ОСОБА_2 про наявність заборгованості, надав термін 30 календарних днів для погашення простроченої заборгованості і попередив, що в разі несплати у встановлений термін заборгованості за кредитним договором Банк зверне стягнення на предмет застави (т.1 а.с.7).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон).

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Положеннями ст. 25 цього ж Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Відповідно до п. 17.10 договору застави, укладеного між сторонами, в разі порушення Заставодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

У п.34.5 договору застави рухомого майна зазначено, що сторони визначили, що заставна вартість предмету застави складає 61 125 грн. (т.1 а.с.155-156).

Пунктом 24 договору застави рухомого майна передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з додержанням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьої особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця (т.1 а.с.155-156).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позичальник, відповідач ОСОБА_2, належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором застави транспортного засобу в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15,16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом передачі в заклад предмета застави та звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 77 616,67 грн. При цьому актами цивільного законодавства та договором про заставу рухомого майно заставодержателю надано право на власний розсуд обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору: у тому числі і продажу предмету застави шляхом укладання договору-купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1948,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» предмет застави автомобіль марки DAEWOO Lanos 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля марки DAEWOO Lanos 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVНМАК37540223 від 18.01.2008 року в сумі 77 616,67 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 36 958,18 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором в розмірі 40 658.49 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки DAEWOO Lanos 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, за початковою ціною не нижче 61 125 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1948,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: