Справа № 442/5967/14 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/6305/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф

секретаря Жукровській Х.І.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради про визнання права власності, -

встановила:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача Дрогобицької міської ради, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.09.2014 року, просила визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 67,9 кв.м. (а.с.2-3, 21).

В обґрунтування зазначених позовних вимог покликалася на те, що вона є спадкоємцем по заповіту після смерті її мами ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. На земельній ділянці в АДРЕСА_1 мати побудувала будинок з господарськими будівлями, але за час життя не оформила право власності на будинковолодіння. Коли вона звернулася в нотаріальну контору, їй відмовили в оформленні спадщини, оскільки на будинок не зареєстровано право власності. Просила позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 67,9 кв.м., по спадкуванню за заповітом після смерті ОСОБА_5.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_6, яка не була стороною по справі, проте вважає, що вказаним рішенням порушуються її права та інтереси.

В апеляційній скарзі зазначає, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 побудоване ОСОБА_7 (дідусь апелянта) та ОСОБА_5 на земельній ділянці площею 611 кв.м., на підставі рішення Дрогобицької міської ради депутатів трудящих № 679 від 04.05.1954 року.

22.03.1991 року ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого заповів їй належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд за вказаною адресою.

Після смерті ОСОБА_8 вона звернулася до суду, і 03.07.2007 року Дрогобицьким міськрайонним судом постановлено рішення, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1.

На переконання апелянта, у суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було жодних підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на весь будинок.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року та ухвалити нове, яким у позовних вимогах відмовити.

Апелянт ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у скарзі.

Позивач ОСОБА_3 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а. с. 41). Представник відповідача Дрогобицької міської ради, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 39), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки вступила в управління спадковим майном, окрім позивача інших спадкоємців немає, відтак визнав за позивачкою право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки ОСОБА_5, про що видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

Заповітом від 12.04.1983 року ОСОБА_5 все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 (а.с. 6).

На звернення позивача ОСОБА_3 завідувач першої Дрогобицької державної нотаріальної контори надав відповідь за № 1453/02-14 від 11.08.2014 року, у якій повідомив, що оскільки позивач не подала заяву у встановлений строк про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, вона вважається такою, що не прийняла спадщину, при цьому роз"яснив право звернутися з позовом до суду про продовження строку для прийняття спадщини або встановлення факту своєчасного прийняття спадщини.

Крім цього, запропонував позивачу надати правовстановлюючий документ на будинок щодо належності майна спадкодавцеві, або звернутися в суд для визнання права власності на будинок в порядку спадкування (а.с. 15).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Разом з тим, відповідно до роз"яснень, які містяться у п. 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Згідно із довідкою КП ЛОР "Дрогобицьке МБТІ та ЕО" № 1719 від 07.08.2014 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстрований (а.с. 7).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

У ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 49 ЗУ "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Крім цього, згідно із ст. 50 вказаного Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З матеріалів справи встановлено, що окрім відповіді від 11.08.2014 року, нотаріус, до якого звернулася позивач ОСОБА_3, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносив, таку постанову позивач не оскаржувала.

В свою чергу, з наданої апелянтом копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2007 року (справа № 2-2417/07) встановлено, що зазначеним рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказані обставини суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення не врахував, відтак колегія суддів приходить висновку, що рішення суду від 05 вересня 2014 року необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до Дрогобицького міської ради про визнання за позивачем право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, житловою площею 37,4 кв.м., загальною площею 67,9 кв.м. - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин