У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 не виконав умови укладеного між ними договору оренди двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 1 червня 2006 року та попереднього договору купівлі-продажу квартири від 4 липня 2011 року. Внаслідок невиконання зазначених договорів відповідач ОСОБА_4 заподіяв йому матеріальні збитки, які складаються з 80 800 грн за невиконання попереднього договору, 40 400 грн збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди, 148 672 грн збитків, пов'язаних з орендою іншого житла, та просив визнати договір оренди квартири, укладений між ним та ОСОБА_4, розірваним. Зазначає, що ОСОБА_5 йому були заподіяні матеріальні збитки у розмірі 400 грн, що становить вартість аварійного відкривання дверей в ході примусового вселення його в зазначену квартиру. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями відповідача ОСОБА_4 йому також заподіяно моральну шкоду, розмір якої ним визначено у 30 тис. грн, яка полягає у негативних емоціях та нервовому напруженні від продажу речей позивача після вселення в спірну квартиру, обману щодо складення договору оренди та попереднього договору, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків.

У березні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідачі своїми зловмисними та незаконними діями щодо квартири АДРЕСА_1 безпідставно намагаються позбавити її житла та збагатитися за її рахунок. Просила відшкодувати на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі 80 800 грн за невиконання попереднього договору купівлі-продажу від 4 липня 2006 року. Визнано договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 1 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваним. Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40 400 грн збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 1 червня 2006 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року рішення районного суду змінено в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитків у розмірі 80 800 грн за невиконання попереднього договору від 4 липня 2006 року та ухвалено нове рішення, яким зменшено суму стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з 80 800 грн до 25 250 грн. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача ОСОБА_4 на його користь збитки у розмірі 80 800 грн за невиконання попереднього договору від 4 липня 2006 року, визнаючи договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 1 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваним та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40 400 грн збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди квартири від 1 червня 2006 року, виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду в частині розміру стягуваної суми, виходив із того, що сторони між собою діяли узгоджено, і вина в тому, що ОСОБА_4 не уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3 відсутня. Оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 отриманий за попереднім договором аванс в сумі 25 250 грн, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню. Правових підстав для стягнення штрафних санкцій щодо виконання попереднього договору немає.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1 червня 2006 року був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 на строк з 1 червня 2006 року по 1 червня 2021 року, договір підписаний сторонами. Відповідно до п. 5.1 зазначеного договору орендна плата складає 5 тис. доларів США, які сплачує орендар під час підпису сторонами договору оренди.

4 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися в термін до 4 листопада 2006 укласти договір купівлі-продажу спірної квартири в нотаріальній формі на умовах, визначених попереднім договором.

Згідно із п. 3 попереднього договору визначено, що на підтвердження укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 передає ОСОБА_4 суму в розмірі 25 250 грн (еквівалент 5 тис. доларів США) до підписання попереднього договору на забезпечення його виконання, яка буде зарахована до вартості квартири під час укладення основного договору.

У подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 припинено дію попереднього договору від 4 липня 2006, укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Таким чином, апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитків в сумі 80 800 грн за невиконання попереднього договору від 4 липня 2006 року шляхом зменшення суми з 80 800 грн до 25 250 грн.

Разом з тим апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Згідно із ст. 28 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 29 ЦПК України).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відносно сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (ст. 37 ЦПК України).

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку із вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Згідно із ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті.

Після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Апеляційний суд прийняв апеляційну скаргу до провадження після смерті ОСОБА_4 від його спадкоємиці - ОСОБА_9 Разом з тим зазначив у вступній та резолютивній частинах свого судового рішення померлого ОСОБА_4, тобто фактично не здійснив заміну сторони у процесі. Отже, змінивши рішення лише в частині стягуваної суми, фактично залишив без змін рішення суду про стягнення коштів з померлої особи, що унеможливить виконання рішення суду.

У матеріалах справи міститься лист Шостої Київської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2014 року № 6432/02-14 про те, що 20 грудня 2012 року було заведено спадкову справу щодо майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_7 та ОСОБА_10, із заявою про відмову від спадщини звернувся ОСОБА_11

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України на зазначені положення процесуального закону уваги не звернув, зазначені обставини не перевірив, розглянув справу стосовно особи, яка померла після ухвалення рішення судом першої інстанції як щодо учасника процесу, якого зазначив у вступній та резолютивній частинах судового рішення, не звернув уваги на те, що правовідносини допускають правонаступництво, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не з'ясував коло правонаступників та не залучив їх до участі у справі, не сприяв здійсненню їхніх прав, передбачених ЦПК України, з урахуванням відомостей у матеріалах справи про наявність інших спадкоємців.

За таких обставин судове рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

ОСОБА_1

ОСОБА_2