Провадження № 2/127/4205/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., за участю: секретаря Шарапанівського Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

В позовній заяві зазначено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 року у справі №127/8073/15-ц у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, суми втрат від інфляційних процесів та 3 % річних від суми основного боргу відмовлено. Відповідачі проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 71, кв. 48 та регулярно отримують послуги з централізованого теплопостачання, вироблені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі регулярно порушують умови та правила споживання послуг з централізованого теплопостачання та станом на 21.05.2015 року заборгували за надані послуги 15 507 гривень, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку. До стягнення підлягає сума заборгованості за спожиті послуги відповідно за період з 12.2010 року по 05.2015 року (включно) з врахуванням поточної оплати та щомісячних нарахувань. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів належить стягнути 3% річних в сумі 996,94 гривень та інфляційні нарахування в сумі 7 760, 95 гривень. В добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання. КП ВМР «ВМТЕ» терпить матеріальні збитки у звязку з відмовою відповідачів розрахуватись за спожиту теплову енергію, що й стало підставою для звернення до суду.

В ході розгляду справи представником позивача було зменшено позовні вимоги. Представник позивача просила суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання в сумі 17 223, 56 гривень, з яких: 8 465, 67 гривень борг за спожиту теплову енергію, 996, 94 - 3 % річних, 7 760, 95 гривень сума втрат від інфляції.

Представник позивача до судового засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до судового засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Однак ними надано до суду заперечення, в яких відповідачі просять відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що з ними не було укладено будь-яких підтверджуючих договорів про купівлю продаж теплової енергії. А також посилаються га загальну позовну давність 3 (три) роки.

Враховуючи думку представника позивача, відповідачів, суд ухвалив провести розгляд справи у їх відсутність.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії особового рахунку №000467, за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, б. 71, кв. 48, проживають та зареєстровані ОСОБА_2 Володимирівна- мати, ОСОБА_5 власник, ОСОБА_6 батько, ОСОБА_1 - власник (а.с. 4).

Згідно із відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області від 09.06.2015 року ОСОБА_1 зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 не значиться (а.с. 15-17).

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предбачено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 із змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Тому, твердження відповідачів про відсутність підстав для оплати за надані позивачем послуги, зокрема, в звязку з відсутністю укладеного договору про надання послуг, є безпідставними.

Факт надання послуг позивачем відповідачам, в тому числі, підтверджується тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить до централізованої системи опалення, що підтверджується переліком житлових будинків, теплопостачання яких здійснюється від мереж ТЕЦ КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (реєстр теплових навантажень обєктів) (а.с. 108)

Також, судом прийнято до уваги, що користування квартирою у багатоповерховому житловому будинку без отримання послуг з централізованого теплопостачання, в даному випадку, є неможливим.

Суду не надано доказів того, що квартира АДРЕСА_2 відєднана від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Факт надання послуг позивачем відповідачам підтверджується частковою оплатою в сумі 4 036, 68 гривень, яка була здійснена відповідачами за період з 10.2007 року по 01.2011 року, що підтверджується оборотними відомостями за опалення та гаряче водопостачання (а.с. 4-6)

Відповідно до підпункту 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 10 та п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить здійснення контролю за дотримання законодавства у сфері захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань у цій сфері відповідно до законів.

Статтею 13 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування відноситься затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, затвердження проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; встановлення тарифів на теплову енергію, що надається підприємствами та організаціями комунальної власності.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, тобто нарахування здійснюється відповідно до тарифів, які затверджені рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 274 від 07.02.2013 року «Про затвердження двоставкових тарифів на теплову енергію, опалення та одноставкових тарифів на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради №3006 від 28.12.2010 року «Про коригування двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення та одноставкових тарифів на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», №364 від 10.02.2011 року та №441 від 10.02.2011 року «Про коригування тарифів на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та № 274 від 07.02.2013 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 28.12.2010 р. № 3006». Вказане нарахування застосовується відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №146, якою передбачено введення двоставкових тарифів на теплову енергію та Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №664 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 16.06.2014 року №650». Введення у дію двоставкового тарифу на тепло встановлено Кабінетом Міністрів України та Міністерством житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, здійсненого останнім, станом на 05.2015 року за період з 05.2012 року по 05.2015 року (включно) борг становить 17 223, 56 гривень, з яких: 8 465, 67 гривень борг за спожиту теплову енергію, 996, 94 - 3 % річних, 7 760, 95 гривень сума втрат від інфляції (а.с. 105-106).

Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, прийнято до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30жовтня2013р. у справі №6-59цс13.

Судом перевірено розрахунок заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, здійснений позивачем за період з 05.2012 року по 05.2015 року (включно) і встановлено, що нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є правомірним, правильним і таким, що відповідає вимогам закону.

Доводи відповідачів щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання не заслуговують на увагу. Згідно ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Також, не заслуговують на увагу й твердження відповідачів щодо підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресо: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 8/а., оскільки відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 71, кв. 48

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі і не користується наданими позивачем послугами, оскільки наявність реєстрації відповідача за іншою адресою не вказує на його відсутність, навіть тимчасову, в квартирі АДРЕСА_3. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таких доказів відповідачем суду не надано. Крім того, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_1 було отримано копію позовної заяви із додатками, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі із запропонуванням надати письмові заперечення по заявленому позову та посилання на докази якими вони обґрунтовуються і повідомити про них суд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приймає до уваги також те, що відповідачі систематично не оплачують надані послуги з централізованого теплопостачання, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Суду не надано доказів того, що відповідачі відмовились від таких послуг і не споживають їх. Також, не надано доказів звернень відповідачів до позивача із претензіями щодо якості наданих послуг чи будь-якими вимогами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 17 223, 56 гривень, з яких: 8 465, 67 гривень борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 996, 94 гривень - 3 % річних; 7 760, 95 гривень інфляційні втрати, а також 243, 60 гривень судового збору

Невідшкодована відповідачами на користь позивача сума витрат, пов'язаних з наданням їм послуг з централізованого теплопостачання це не отримані державою кошти, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, підчас ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в загальному розмірі 243, 60 гривень згідно платіжного доручення №87 від 25 травня 2015 року (а.с. 1)

Судом прийнято до уваги, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень по 81, 20 гривень з кожного.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 7, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 156 ЖК України, ст. 13 Закону України «Про теплопостачання», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 із змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, ст.ст. 11, 15, 16, ч. 1 ст. 256, ст. 257, ч. 1 та ч. 5 ст. 261, ст.ст. 264, 322, ч. 1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, інд. номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 13, рахунок № 01 в ПАТ «Банк «Київська Русь», МФО 319092, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в сумі 17 223 (сімнадцять тисяч двісті двадцять три) гривні 56 копійки, з яких: 8 465 (вісім тисяч чотириста шістдесят пять) гривень 67 коп. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 7 760 (сім тисяч сімсот шістдесят) гривень 95 коп. інфляційні, 996 (девятсот девяносто шість) гривень 94 коп. - 3 % річних.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, інд. номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О. Жмудь