Справа № 716/245/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого - судді Угриновської Л.Я.,

секретаря Кульки О.М.,

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків заподіяних дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування збитків заподіяних ДТП 33863.05 грн., із них для відшкодування матеріальних збитків 28413 грн., моральних збитків 5000 грн., а також стягнути судові витрати по сплаті проведення експертного дослідження 450 грн. та судового збору 338.44 грн.. В мотивування вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 13.01.2013 року в м.Кіцмань Чернівецької області по вул. Незалежності, керуючи автомобілем марки «ЧЕРІ КІМО» державний реєстраційний номер СЕ 8411АК , не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, допустив зіткнення із транспортним засобом марки ВАЗ -21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності. Внаслідок зіткнення автомобілі частково пошкоджені. Позивачка посилається на те, що ДТП сталася із вини відповідача, котрий притягнутий до адміністративної відповідальності, і їй, як власнику автомобіля завдано матеріальну шкоду, розмір якої згідно експертного авто товарознавчого дослідження № 234/2/05 13 від 16.05.2013 року становить 28413,05 грн.. Позивачка посилається на те, що їй також заподіяно моральні збитки, які вона оцінює в 5000 грн.. Моральні збитки виразились в тому, що пошкодження автомобіля призвело до душевних переживань, необхідності витрачати свій час для оформлення різних документів, що порушило її ритм життя. Крім цього позивачка просила стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, мотивувала їх вищенаведеним. Вказала, що відповідач, із вини котрого сталась ДТП добровільно не бажає відшкодовувати заподіяні збитки. ОСОБА_1 посилається, що після ДТП відповідач ОСОБА_3 не звертався до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку, а тому повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду. Вона не зверталась із повідомленням, оскільки їй не було відомо про страховика відповідача. Із заявою про виплату страхового відшкодування також не зверталась.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що оскільки цивільна правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу застрахована, то позивачка, як потерпіла сторона, у передбачений законодавством строк мала б звернутись для отримання страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП із заявою про страхове відшкодування. До страхової компанії позивачка не звернулась, а тому, вважає представник відповідача, це є підставою для відмови їй у заявленому позові. В разі її звернення із заявою і прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування, до відповідача може бути заявлений регресний позов. Крім наведеного представник відповідача повідомив, що відповідач після скоєння ДТП повідомив про неї телефоном у центральний офіс страхової компанії.

Представник третьої особи на стороні відповідача ПРАТ «НАСК ОРАНТА» в судове засідання не зявився, просить розглядати справу у його відсутності. У письмових поясненнях суду зазначає, що відповідач ОСОБА_3 всупереч вимогам ст. 33,35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільна правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив письмово страховика про ДТП, позивач також із таким повідомленням не звертався і заяву про страхове відшкодування у встановлений законом строк не подавав. Представник третьої особи вважає, що у ПРАТ «НАСК «ОРАНТА» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 13.01.2013 року о 18 год. в м Кіцмань Чернівецької області по вул. Незалежності ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ОСОБА_4 державний реєстраційний номер СЕ 8411АК , не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, допустив зіткнення із транспортним засобом марки ВАЗ -21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачці на праві власності, який зазнав часткового механічного пошкодження. Згідно постанови Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.04.2013 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

По справі встановлено та визнано сторонами, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що належить позивачці марки ВАЗ 210990 державний номерний знак НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 48).

Згідно висновку № 1094 судово-автотранспортної експертизи від 12.12.2014 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП становить 23412,57 грн. (а. с. 204-217).

Відповідно до Полісу № АВ / 4160761 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як володільця транспортного засобу «Чері Кімо» державний номерний знак НОМЕР_3 була застрахована НАСК «ОРАНТА» (після зміни назви ПРАТ «НАСК ОРАНТА»). На момент скоєння ДТП поліс чинний, тому вказана ДТП є страховим випадком.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яку було заподіяна в результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1118 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно із ч. 2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та /або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Виходячи із суті страхування, цей Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але і захист інтересів страхувальника- заподіювача шкоди. Отже позивач вправі предявити позов до винної особи лише у випадку недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний , зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП , письмово надати страховику, із яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках , передбачених ст.41 Закону МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, а також відомості про місце знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав можливості виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Крім цього учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязані проінформувати один одного про себе, про своє місце проживання, назву та місце знаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси.

Відповідно до ст. 35 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику ( у випадках, передбачених ст.41 Закону - МТБСУ ) заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, як заподіювач шкоди із повідомлення про ДТП у встановленому порядку, всупереч вимог ст.33,35 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» письмово не звертався, що підтверджується довідкою Чернівецької обласної дирекції НАСК «Оранта» (а. с. 12), третьою особою по справі. Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3 після скоєння ДТП зателефонував у центральний офіс «Оранти» і повідомив про пригоду є безпідставним.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 до теперішнього часу із повідомленням про пригоду до ПРАТ «НАСК «Оранта» також не зверталась, заяву про страхове відшкодування не подавала.

Відповідно до п.16 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 01.03. 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, із яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених, частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно абз. 2 п.22.3 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 ч.2 ст.23 ЦК України (знищення чи пошкодження майна особи), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Отже суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність по відшкодуванню заподіяної позивачу моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірних дій останнього пошкоджено автомобіль позивачки , у звязку із чим вона зазнала душевних страждань.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України та положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.031995 року №4 «Про судову практику про відшкодування моральної(немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової )шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, із урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та інших обставин. Зокрема враховується характер та тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих звязках. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, які зазнає особа, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз. Враховуючи заявлені позивачкою ОСОБА_1 вимоги про стягнення моральних збитків, які позивачка оцінює в 5000 грн., суд виходить з характеру та обсягу страждань, понесених позивачкою внаслідок ДТП, які виразились у морально-психологічних хвилюваннях, порушенні нормального життєвого ритму життя, у неможливості використання транспортного засобу за призначенням, а також необхідністю витрачання тривалого часу на оформленням документів, та відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково, а саме 2000 грн..

У п.4 постанови ВССУкраїни із розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода , завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. В процесі судового розгляду встановлено факт завдання шкоди за участю відповідача. Розмір заподіяного збитку власнику транспортного засобу, що належить позивачці внаслідок пошкодження в ДТП відповідно до висновку №1094 від 12.12 2014 року становить 23412,57 грн.(а.с.204-224). Крім цього позивачка несла витрати на проведення експертного дослідження № 234/2/05/13 (а.с. 14-16) , що становлять згідно акту 450 грн.. Відповідач, як завдавач шкоди повинен відшкодувати ці збитки. Згадана вище постанова ВССУ визначає, що в разі непред»явленння вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові про відшкодування шкоди у відповідному розмірі. Посилання представника відповідача про те, що відповідач у встановленому Законом порядку після ДТП звернувся із повідомленням до страховика нічим не підтверджено, тому збитки відшкодовується заподіювачем шкоди.

Відповідно до ч.3 ст10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Стягненню із відповідача підлягають витраті по сплаті судового збору 257,65 грн.

Керуючись ст.ст. 22,23,1166,1187 ЦК України, ст.ст. 3,10,11, 58,60, 61,64,88,208, 2009, 212-215, 218,294 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 23 412,57 грн., в рахунок відшкодування витрат на експертне дослідження 450 грн., в рахунок відшкодування моральних збитків 2000 грн., а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в 257,65 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя