У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Шимківа С.С., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 і апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 29 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 59349 грн. 92 коп. та 593 грн. 50 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення 60350 грн. 46 коп.

Вказує, що 23.02.2012 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яку згідно договору купівлі-продажу продав ОСОБА_3 за 266950,00 грн.

Зазначає, що загальна вартість будівництва квартири склала 142392,84 грн., що підтверджується довідкою забудовника ТзОВ "Будівельна компанія "Рівнепромбуд" №98 від 01.03.2013 року, а подружжям спільно сплачено 127699,84 грн., що становить 89,68% від вартості будівництва квартири, а тому її особиста частка становить 44,84 %, що еквівалентна 119700,38 грн. (266950,00 * 44,84% / 100%).

Покликається як на підставу своїх вимог на положення ст.71 Сімейного кодексу України (способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) та на ч.2 ст.364 ЦК України, згідно якої якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове рішення в цій частині та стягнути на її користь 60350,46 грн.; судові витрати по справі покласти на відповідача.

ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі на вказане рішення зазначає ,що після розірвання шлюбу позивачка жодного разу не висувала вимог щодо сплати їй половини коштів, оскільки всі грошові питання були врегульовані ще до розірвання шлюбу.

Вказує, що позивачка пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поділ майна, оскільки при розірванні шлюбу їй було відомо про договір №17 на пайову участь від 10.02.2005 року та суми коштів, які вкладалися в будівництво.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, який починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Згідно положень ст.72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Вважає, що до позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення коштів необхідно застосувати строк позовної давності, а доказом пропуску строку позовної давності є рішення Рівненської області від 26.11.2009 року, в якому зазначено, що шлюб розпався задовго до рішення суду про його розірвання, спільне господарство та бюджет не велися, подружні стосунки не підтримувалися.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 29 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, суд виходив з того, що сторонами по справі до фактичного припинення шлюбних відносин (до травня 2008 року) було сплачено на рахунок забудовника кошти в розмірі 118699, 84 грн., а тому позивачці належить ? частки грошового паю.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 04 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №522, який було розірвано згідно рішення Рівненського міського суду від 26 листопада 2009 року.

10 лютого 2005 року між ЗАТ "Будівельна компанія "Рівнепромбуд" (виконавець) та ОСОБА_2 (пайовик) укладено договір №17 на пайову участь в будівництві, відповідно до умов якого виконавець приймає пайовика у часткове будівництво квартири №24, загальною площею 55,78 м.кв., розташовану на 4-му поверсі 1-го під'їзду будинку АДРЕСА_1, і дольове фінансування будівництва інженерних мереж земляних робіт і будівництво місцевих проїздів кварталу забудови, в порядку і на умовах даного договору, для використання його, як місце проживання, в порядку і на умовах даного договору.

Пунктом 1.3. договору №17 орієнтовна вартість комплексу будівництва на момент укладення договору складала 118700 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на ? частки квартири, яке ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 квітня 2014 року залишено без змін і в касаційному порядку вказана справа не переглядалася, а тому рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Рішенням Рівненського міського суду від 24 лютого 2014 року встановлено факт, що під час шлюбу, починаючи з моменту укладення договору №17 про пайову участь в будівництві від 10.02.2005 року до травня 2008 року, тобто до фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям, сторонами по справі було сплачено забудовнику пайові внески в будівництво у сукупному розмірі 118699 грн. 84 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.9, 10).

Покликання суду першої інстанції на вказані обставини відповідають положенням ч.3 ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням того, що за період шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було спільно сплачено 118699 грн. 84 коп. на рахунок Будівельної компанії "Рівнепромбуд", то висновки суду про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 59349,92 грн. відповідають положенням ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором.

15 липня 2008 року між ЗАТ "Будівельна компанія "Рівнепромбуд" та ОСОБА_2 укладено Додаток №1 до договору №17 про пайову участь у будівництві, відповідно до п.1.3. договору вартість комплексу будівництва становить 127700,00 грн.; змінені строки оплати.

12 грудня 2011 року між виконавцем та пайовиком укладено Додаток №3, яким змінено п.1.1. договору №17 про пайову участь у будівництві: ОСОБА_2 інвестував у будівництво квартири №22 за тією ж адресою, загальною площею 57,4 м.кв.

Додатки до основного договору №17 від 10.02.2005 року були укладені після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 (травень 2008 року), а тому сплачені за них пайові внески були здійснені за особисті кошти ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.2012 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку згідно договору купівлі-продажу від 02.03.2012 року він продав ОСОБА_3 за 226950,00 грн. (тобто через 4 роки і 11 місяців після припинення шлюбних відносин), а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення на її користь 60350,46 грн. (виходячи із вартості проданого спірного майна у розмірі 44,84% майна) є безпідставними та не відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про пропуск позивачкою строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 звернулася в межах 3-річного строку, встановленого ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України, а тому судом першої інстанції правомірно не задоволено заяву ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності і не застосовано положення ст.267 ЦК України про наслідки спливу позовної давності.

Висновок суду з цього приводу відповідає роз'ясненням, викладеним в абз.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "По практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року: початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішення суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Шимків С.С. Бондаренко Н.В.