"21" вересня 2015 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

при секретарі Балан Т.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі публічної оферти ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на відкриття та обслуговування віртуальних карт, в мережі Інтернет, їй було відкрито віртуальну карту НОМЕР_1.

02.04.2015 р. на зазначеній віртуальній карті з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» безпідставно, без попередження було заблоковано належні 64558.87 (шістдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім гривень 87 коп.) грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 150605/032 від 05.06.2015 р.

22.06.2015р. вона звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою-вимогою про припинення порушення її прав та повернення належних коштів. Проте ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належні кошти не повернув та продовжує порушення її прав.

Вважає такі дії протиправними і такими, що порушують її права споживача, тому і звертається до суду для захисту прав з метою повернення коштів.

Перебуваючи у схвильованому стані, переносячи моральні переживання, вона зв'язувалася через кол-центр з операторами банку. В усній формі зверталася до відділень відповідача з вимогою пояснити ситуацію та розблокувати картковий рахунок, але така вимога була проігнорована.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», в свою чергу, надав заперечення на позовну заяву, зазначивши, що карта клієнта банку заблокована відповідно до п. 2.1.4.14 «Умов та правил надання банківських послуг» Банку, згідно яких Клієнт надає свою згоду на те, що Банк може блокувати можливість користування Карткою при здійсненні ризикових операцій, а також на підставі внутрішніх процедур Банка та операційних правил міжнародних платіжних систем. Підставою для прийняття такого рішення стала підозра у вчиненні шахрайських дій.

Представник позивачки до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Додавши що на час розгляду справи, рахунок позивачки не було розблоковано.

Представник відповідача до судового засідання з'явився, надав письмові пояснення, де зазначив, що станом на 14.09.2015 року банк вимушений призупинити видаткові операції на рахунках ОСОБА_1, до проведення розслідування правоохоронними органами.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито віртуальну карту НОМЕР_1. Позивачка має поточний рахунок, який обслуговується цією карткою в ПАТ КБ "ПриватБанк", на якому знаходяться її грошові кошти в сумі 6558,87 грн. (а.с.3)

02 квітня 2015 року позивачка дізналась, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу коштів з її рахунку без належного повідомлення останньої.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в досудовому порядку зверталась до Головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на поточному рахунку із заявою-вимогою, однак відповіді не отримала. (а.с.4).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормою ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно п.7.7, 7.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Положеннями п.п.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг відповідача, останній має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно п. п.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг банк має право призупини проведення фінансових операцій або фінансові операції по рахунку у випадку, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинних шляхом, або фінансування тероризму, і зобов'язаний призупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодонабувачем є особа, яка включена до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або відносно якої застосовані міжнародні санкції.

Відповідно до п. 91. розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26.06.2015 року №417 "Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу" (далі - Постанова)Банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, банк більше двох місяців не звертався до правоохоронних органів, але поточний рахунок позивача, який обслуговується карткою НОМЕР_1 весь цей час був заблокований.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів виконання вимог позивача. Неможливість отримання грошових коштів також підтверджується наданими позивачем роздруківками фотокопій - скріншотів, зробленими під час спілкування із співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет про неможливість здійснення транзакції. (а.с.42-46)

Крім того відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання.

Ст. 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, у тому числі обов'язок банку сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку ціни позову: втрати від інфляції, за період з 02.04.2015 року до 31.05.2015 року, у сумі 10 657,38 (десять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень 38 коп.; проценти за користування коштами, з 25.04.2015 року до 02.06.2015 р. у сумі 435,11 (чотириста тридцять п'ять гривень 11 коп.); пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, за період з 02.04.2015 року до 22.06.2015 р. у сумі 8 702,18 (вісім тисяч сімсот дві грн.) 18 коп. (а.с.4-9)

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 104. вищезазначеної Постанови Банк відповідно до частини першої статті 17 Закону:

1)має право зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), яка/які містить(ять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України;

2)зобов'язаний зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), якщо її/їх учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій).

Зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Пунктом 107, передбачено, що відповідальний працівник банку видає внутрішнє розпорядження в разі прийняття рішення про:

1)зупинення фінансової операції у випадках, передбачених частиною першою статті 17 Закону, - у день зупинення фінансової операції;

2)подальше зупинення фінансової операції на виконання рішення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини другої статті 17 Закону, тобто спеціальним суб'єктом (відповідним правоохоронним органом).

Відповідно до п. 114, Постанови уразі прийняття спеціально уповноваженим органом рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками клієнтів (осіб) на строк до п'яти робочих днів та отримання банком відповідного файла-рішення/рішення на паперовому носії банк повинен негайно в день надходження рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками клієнтів (осіб) зупинити такі видаткові фінансові операції. Якщо файл-рішення/рішення на паперовому носії надійшов(ло) до банку після закінчення робочого дня, то днем надходження файла - рішення/рішення до банку є наступний робочий день банку.

Пунктом 119 передбачено, шо Банк поновлює проведення фінансових операцій:

1) на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій).

Таким чином, блокування коштів позивача за всіх вищезазначених умов можливе максимум на 2 дні, а при блокуванні правоохоронними органами - максимум на місяць. З моменту блокування коштів ОСОБА_1 на поточному рахунку позивача, який обслуговується карткою, банком пройшло вже більше трьох місяців.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Суд не бере до уваги письмові пояснення представника відповідача надані в судовому засіданні, що позивачкою не надано доказів блокування коштів на рахунку, чи встановлення будь-яких обмежень щодо користування рахунком, а відтак не доведено факту порушення договірних зобов'язань, адже на їх підтвердження надані докази, тим паче, що ОСОБА_1 надала суду роздруківки фотокопій - скріншотів, зробленими під час спілкування із співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі Інтернет про неможливість здійснення транзакції (а.с.42-46), отже, станом на момент розгляду справи по суті - картка відповідачем не розблокована.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні підтверджено факт заблокування відповідачем картки позивача без повідомлення останнього та його згоди на це, при цьому стороною відповідача в обґрунтування правомірності такого заблокування та своєї правової позиції щодо підстав такого блокування не доведено, адже факт шахрайства не знайшов свого підтвердження, тому суд вважає дії відповідача щодо обмеження права розпорядження коштами позивача на його рахунку, а також права користування таким рахунком шляхом його блокування безпідставними, а позовні вимоги в частині стягнення належних сум обґрунтованими, що зумовлює задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода 1 полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача 50000 гр. на відшкодування моральної шкоди, оскільки право на них не передбачено спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини, що підтверджується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Враховуючи що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 109, 169, 209, 212 - 215, 218, 221 ЦПК України, ст. ст. 11, 13, 16, 22-23, 391, 525, 610, 1074, 1166-1167 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ПАТ КБ "Приватбанк" з одностороннього блокування належних їй коштів.

Стягнути ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 64558,87 (шістдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім гривень 87 коп.) грн. належних коштів; втрат від інфляції, за період з 02.04.2015 року до 31.05.2015 року, у сумі 10 657,38 (десять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень 38 коп.; проценти за користування коштами, з 25.04.2015 року до 02.06.2015 р. у сумі 435,11 (чотириста тридцять п'ять гривень 11 коп.); пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, за період з 02.04.2015 року до 22.06.2015 р. у сумі 8 702,18 (вісім тисяч сімсот дві грн.) 18 коп.

Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»на користь держави судовий збір у розмірі 843 (вісімсот сорок три) гривні 53 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Пашнєв