Ухвала іменем україни
21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, кожному по Ѕ частини, та розташована на першому поверсі будинку, має два окремих виходи на вулицю і складається з трьох кімнат площами 22,1 кв. м, 13,3 кв. м та 20,6 кв. м, кухні - 12,9 кв. м і коридора - 8,8 кв. м.

Квартира АДРЕСА_1 має статус жилого приміщення та не переведена до нежилого фонду. В той же час, квартирою як офісним приміщенням користується ОСОБА_2, який перешкоджає позивачу у здійсненні свого права власності.

На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд виділити в натурі належну йому Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поділено в натурі квартиру АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 05 листопада 2012 року № 125-085, а саме: виділено в користування:

- ОСОБА_1 житлову кімнату літ. «5», площею 13,3 кв. м, житлову кімнату літ. «4» - 20,6 кв. м, а також коридор літ. «3» - 8,8 кв. м.

- ОСОБА_2 житлову кімнату літ. «6» - 22,1 кв. м, а також кухню

літ. «2» - 12,9 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 505 грн компенсації за перебільшення ідеальної частки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва

від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 45/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити роботи з переобладнання приміщення - квартири АДРЕСА_1, а саме: закласти дверний отвір зі шпаклюванням з приміщення «1-2», приміщення «1-3», вартістю 800 грн.

Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення суду після слів: «а саме: виділити» слова: «в користування».

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня

2015 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаній нормі процесуального права не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов, виходив із того, що виділ частки ОСОБА_1 в натурі із спірної квартири є можливим шляхом її реального поділу як житлового приміщення згідно із запропонованим експертом першим варіантом поділу.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що жодний із запропонованих експертом варіантів поділу спірної квартири не відповідає вимогам, які пред'являються для окремих ізольованих жилих приміщень, а також в обох варіантах поділу відсутній висновок з приводу облаштування інженерних комунікацій та їх компенсація одному із співвласників при виділі іншому.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належить сторонам на праві спільної часткової власності, розташована на першому поверсі будинку, має два окремих виходи на вулицю та складається із трьох кімнат площами 22,1 кв. м, 13,3 кв. м та

20,6 кв. м, кухні площею 12,9 кв. м, коридора площею 8,8 кв. м (а. с. 32-34, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843404/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 41 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_119/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 358 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843406/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. ст. 364 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843412/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 367 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843415/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843218/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

За відсутності згоди співвласників про поділ майна це питання вирішується судом.

Згідно з роз'ясненнями, наданими судам у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS91005.html?pravo=1>, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_649/ed_2014_12_28/pravo1/KD0003.html?pravo=1> переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Вирішуючи такі спори, суд з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист повинен відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу квартири в натурі, а у необхідних випадках: висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування квартири; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки квартири або поділу квартири.

Згідно з експертним висновком від 05 листопада 2012 року № 125-085 запропоновано два варіанти поділу спірної квартири. Обидва запропоновані експертом варіанти поділу передбачають відступлення від розміру ідеальних часток сторін з нарахуванням відповідної компенсації за відступлення від частки співвласника.

Як вбачається з матеріалів справи питання про поділ квартири АДРЕСА_1, виконавчим комітетом Миколаївської міської ради не вирішувалось, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 05 листопада 2012 року не погоджувався, а тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову компетентного органу виконавчої влади у такому переобладнанні.

Також апеляційний суд вважав висновок експертизи неналежним доказом, оскільки він не відповідає ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», однак не вказав при цьому, яким саме положенням не відповідає вказаний висновок.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що будівельно-технічна експертиза проводилася відповідно до обраних експертом методик та з фактичним виїздом експерта на місце дослідження об'єкта.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд зазначене не врахував та, піддавши сумніву висновок експерта, у порушення ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> фактично усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень та обов'язку, не усунув недоліків суду першої інстанції та не виконав вимог ст. 152 ЖК Української РСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_649/ed_2014_12_28/pravo1/KD0003.html?pravo=1> та ч. 4 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

За таких обставин, апеляційний суд у порушення ст. ст. 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> фактично спір по суті не вирішив, право позивача на судовий захист, гарантований йому ст. ст. 55 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_177/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, 124 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825234/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> та передбачений

ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 4 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1760/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, не забезпечив.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана