Справа №573/1283/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Терещенко О. І.
Номер провадження 22-ц/788/1667/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Білопільської районної лікарні державної ветеринарної медицини

про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому після уточнення просив визнати наказ про його звільнення з роботи незаконним, поновити на роботі через відсутність на роботі 03.04.2015р. з дозволу керівника установи та вчинення 14 і 15 квітня цього року прогулів з поважних причин; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і постановити нове про задоволення позовних вимог, а також стягнути моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що у зв'язку з відсутністю на робочому місці протягом двох годин 03.04.2015 року жодних зауважень у начальника лікарні не було, до дисциплінарної відповідальності позивач не притягувався. Про причини відсутності на роботі 14 та 15.04.2015 року начальник лікарні також був повідомлений особисто телефоном. Вказує на відсутність у відповідача книги реєстрації перебування працівників на робочому місці як доказу факту прогулу.

В судому засіданні позивач та його представник пояснили, що 3 квітня 2015 року він пішов з роботи біля 11 години, бо з начальником установи узгодив свою відсутність на роботі до 14 години у зв'язку з від провадженням родичів, які прибули у зв'язку з проведенням поминального обіду 2 квітня 2015 року, але до 16 години на роботу не повернувся. Поважність його відсутності на робочому місці 14 та 15 квітня підтверджуються медичними довідками. По обставинам його направлення до управління ветеринарної медицини за інформацією заперечив. Просив задовольнити його скаргу.

Представник відповідача в особі керівника установи заперечив проти надання дозволу позивачу залишити робоче місце з підстав наведених позивачем, бо він дав згоду направити о 10 годині позивача до управління ветеринарної медицини для отримання необхідної інформації. Але позивач з управління яке розташовано в 15-ти хвилинах руху від їх установи не повернувся до кінця робочого часу який у п'ятницю закінчився о 15 год.45 хв.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з вчинення ОСОБА_3 прогулів без поважних причин 3,14 15 квітня 2015 року, бо судом встановлені факти відсутності ОСОБА_3 на роботі більше трьох годин в ці дні, недоведеності поважності причин його відсутності та відсутності порушень вимог трудового законодавства при звільненні позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу №113 від 01.08.2001 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Білопільську районну лікарню ветеринарної медицини (далі - установа, Білопільська РЛВМ), де працював на різних посадах, а з 01.04.2013 року його було переведено на посаду фельдшера ветеринарної медицини по відділу незаразних хвороб та неплідності тварин (а.с. 13-16, 25).

Згідно з п. 4 Розділу 3 посадової інструкції ветеринарний фельдшер зобов'язаний дотримуватися у тому числі Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. 5.3 і п. 5.8 розділу 5 яких регламент роботи працівників лікарні встановлено з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. з обідньою перервою з 12 год. 15 хв. до 13 год. 00 хв. при п'ятиденному робочому тижні (а.с. 28-37, 133-134).

Наказом начальника Білопільської РЛВМ №3 від 17.02.2015р. за порушення трудової дисципліни ( відсутність на роботі без поважних причин 10-13 лютого 2015 року) позивачу було оголошено догану. Дане дисциплінарне стягнення не знято.

Наказом начальника Білопільської РЛВМ №13 від 14.05.2015 року позивача звільнено із займаної посади за систематичні прогули без поважної причини 03, 14 та 15 квітня 2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Крім установлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст.57 ЦПК України.

Факт відсутності позивача на роботі 03.04.2015 року з 10 до 15год.45хв. підтверджується матеріалами справи. Окрім того, сам позивач не заперечує проти своєї відсутності на роботі з 11 до 16 години з приводу проводів родичів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вчинення позивачем прогулу 3 квітня 2015 року без поважних причин, у зв'язку з його відсутністю на роботі більш 3-х годин протягом робочого дня, бо обставини згоди керівника в цей дань були відсутність на робочому місці у період з 11 до 14 години свого підтвердження не знайшло, а показаннями свідка ОСОБА_4, підтверджуються пояснення начальника установи про надання останньому доручення сходити до управління ветеринарної медицина за інформацією.

Щодо висновків суду першої інстанції про не доведеність позивачем поважності своєї відсутності на робочому місці 14.04.2015 року з 11 до 17 год. та 15.04.2015 року з 08 до 17 год., колегія суддів визнає їх передчасними, бо факт наявності у позивача хвороби у зв'язку з чим він звертався в ці дні до медичних установ підтверджується переконливими доказами, а саме, його медичної карткою амбулаторного хворого, листом непрацездатності.

Листи головного лікаря КЗ Білопільської центральної районної лікарні (а.с.108,109) щодо часу перебування позивача у лікарні містять припущення, бо в даному медичному закладі відсутні журнали реєстрації амбулаторних хворих, а надана ним інформація про відвідування позивачем лікарів, на прийомі який перебував позивач, до 12 години на підставі їх пояснень, не є допустимим доказом в розумінні ст.59 ЦПК України, бо ці пояснення не були одержані в порядку допиту цих лікарів в якості свідків.

Таким чином, докази представлені позивачем підтверджують поважні причини його відсутності на робочому місці 14.04.2015 року з 11 до 17 год. та 15.04.2015 року з 08 до 17 год. та вчиненням ним в ці дні прогулів з поважних причин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів визнає, що доводи апеляційної скарги з приводу відсутності позивача 14 та 15 квітня 2015 року на роботі з поважних причин заслуговують уваги, і не дає підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, передбаченого п.4ч.1 ст.40 КЗпП у вигляді звільнення за прогули 14 та 15 квітня 2015 року через наявність поважних причин його відсутності на роботі.

Але у зв'язку з тим, що маючи не зняте дисциплінарне стягнення у вигляді догани і вчинення прогули без поважних причин через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, що вказує за систематичне порушення позивачем трудової дисципліни та на обґрунтоване застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за вчинення 03.04.2015 прогулу (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення з роботи за вчинення даного прогули є законним та обґрунтованим.

Інші доводи заявника апеляційної скарги про порушення роботодавцем вимог трудового законодавства при звільненні, про написання пояснювання 06.04.2015р. під тиском начальника та отримання згоди на звільнення від профспілки, до складу якої він не належить, не дають підстав, для скасування рішення суду ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч цим вимогам позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтвердили його свідчення про телефонну розмову з начальником установи щодо залишення ним роботи 03.04.2015 з 11 до 14 години за узгодженням.

Оцінивши належним чином надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог за їх безпідставності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: