АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», про визнання дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Красноштан Інни Леонідівни неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання відновити виконавче провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою про визнання дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Красноштан І.Л. неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання відновити виконавче провадження.

У мотивування вимог посилався на те, що 10.04.2015 року він отримав постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 02 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження.

Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження керуючись лише Законом України «Про виконавче провадження» у відриві від інших норм законодавства, що регулює припинення юридичних осіб, і закінчення з посиланням на них виконавчого провадження є незаконним.

Посилаючись на ст. 104, п. 5 ч. 1 ст. 111 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію» та норми ГК України,зазначає, що виконавче провадження закінченню не підлягає й виконавчі дії повинні здійснюватися до настання обставини, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, ліквідації юридичної особи з внесенням до єдиного реєстру запису про її припинення за п. 5 ч. 1 ст. 111 ЦК України.

Отже, при наявності в державному реєстрі відомостей про перебування боржника в процедурі ліквідації та відсутності інформації про ліквідацію цієї юридичної особи підстави для закриття виконавчого провадження відсутні, а постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною.

З урахуванням наведеного, просив суд визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві неправомірними; постанову про закінчення виконавчого провадження від 02 квітня 2015 року скасувати; зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження з 02 квітня 2015 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його вимоги.

Зазначає, що ухвала суду є незаконною, оскільки постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження порушує його право на виконання судового рішення, так як принципом цивільного судочинства є обов'язковість судових рішень відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 12 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Красноштан І.Л. про закінчення виконавчого провадження ВП №45775176 від 02 квітня 2015 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 12.12.2014 року, оскільки постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №188 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника.

Згідно ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначені норми права зобов'язують державного виконавця закінчити виконання рішення суду про стягнення судового збору з банку, щодо якого є рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію .

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження порушує його право на виконання судового рішення, так як принципом цивільного судочинства є обов'язковість судових рішень відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування ухвали суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств,установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

З зазначеного вище вбачається, що дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства, а оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачений обов'язок державного виконавця закінчити виконавче провадження в разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, тому такі дії державного виконавця є правомірними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :