СОЛОМ`янський районний суд міста києва
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві ОСОБА_2, стягувач Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року заявник звернулася в суд із вищезазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві ОСОБА_2 (далі - ВДВС) від 04.02.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП №46334850 та ВП №46334806 на підставі виконавчих листів №2-2978, виданих Солом`янським районним судом м. Києва 17.12.2013 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованості за спожиті комунальні послуги на користь КП «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації» в сумі 6 034,29 грн. та заборгованості в сумі 229,40 грн., мотивуючи свої вимоги наступним.

Так, оскаржувані постанови, стверджує заявник, всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження» не були своєчасно їй направлені, тільки завдяки її зверненню із листом до ВДВС, останнє надало їй їх копії.

Крім того, вона акцентує увагу суду на тому, що строк пред`явлення до виконання вищезазначених виконавчих листів вже сплив, відтак і виносити оскаржувані постанови ВДВС права не мав, оскільки виключно, на її думку, на підставі ухвали суду, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий документ до ВДВС.

Крім того, посилається, що в оскаржуваних постановах було вказано про стягнення коштів із заявника в повному обсязі, тобто особисто, тоді як боржників згідно рішенню суду і виконавчому документу - троє осіб.

Також заявник зазначає, що у постановах зазначено стягувача КП «Дирекція з управляння та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації», але адреса зазначена іншого підприємства - Центру обслуговування споживачів №2, який не є юридичною особою та стороною у справі.

Посилаючись на те, що у постанові, не зазначено підстав для повторного відкриття виконавчого провадження, а тому, на її думку, дії ВДВС є неправомірними, просить скаргу задовольнити (а.с.2-4)

В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.55-57)

В свою чергу, заявник подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що вимоги за скаргою підтримує в повному обсязі на тих підставах, які викладені судом вище, просить провести її розгляд за її відсутності (а.с.58-59)

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», яке змінило свою назву з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 (а.с.21) подало письмові заперечення, з яких вбачається, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2013 по справі №760/8233/13-ц (2-2978/13) про стягнення з заявника, ОСОБА_3, ОСОБА_5 заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 01.01.2010 по 01.03.2013 до теперішнього часу не виконано, що така поведінка боржників і свідчить про подальше небажання його виконання.

Так, зазначає, що 17.12.2013 були видані виконавчі листи №2-2978/13, які звернуті до виконання.

19.06.2014 постановою ВДВС виконавчий документ відносно ОСОБА_3 був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення)

18.09.2014 стягувач звернувся повторно до ВДВС з заявою про примусове виконання рішення суду.

Постановами ВДВС від 22.09.2014 відкриті виконавчі провадження ВП №44788504 та ВП №44788395 про солідарне стягнення з боржників, зокрема, з ОСОБА_3 суми вищезазначеної заборгованості.

19.06.2014 постановою ВДВС виконавчий документ відносно ОСОБА_1 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення), після чого вже втретє стягувач звернувся до ВДВС з вимогою відкрити виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

Відтак стягувач наполягає на тому, що в даному випадку мова йде про переривання річного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки згідно ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавляє останнього права пред`явити виконавчий документ до виконання протягом річного строку з дня його повернення.

Також стягувач просить суд відхилити доводи заявника про те, що всупереч закону в оскаржуваній постанові ВДВС зазначив про стягнення саме з ОСОБА_1 всієї суми боргу, в той час як в рішенні суду і відповідно у виконавчому листі мова йде про солідарне стягнення зі всіх боржників. Як суд постановив, так державний виконавець і зазначив, посилається на ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої в разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення суду, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Стягувач акцентує увагу на тому, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» право на пред`явлення виконавчого документа для виконання щодо будь-кого з боржників належить саме стягувачу, а тому посилання в скарзі на не пред`явлення до виконання виконавчих документів відносно інших боржників не відносить до компетенції ВДВС, а відтак, на думку стягувача, є неспроможним, і не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження відносно одного із солідарних боржників (а.с.18-19)

Особа, дії, якої оскаржуються, в судове зсідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив на адресу суду належним чином засвідчені матеріали вищезазначених виконавчих проваджень.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист №2-2922-1/10, виданий Солом`янським районним судом м. Києва 25 липня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в сумі 3 451,50 грн., 18.10.2011 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», 25.12.2012 - п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», 08.09.2014 - п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.47, 52)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу в разі якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з цим, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє останнього права пред`явити виконавчі листи до виконання протягом річного строку з дня його повернення (ст.23 Закону України «Про виконавче провадження»), для чого ні Законом України «Про виконавче провадження», ні ЦПК України не вимагається прийняття рішення судом.

Судовим розглядом встановлено, що все ж таки 04.02.2015 ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46332053 на підставі виконавчого листа №2-2922-1/10, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 25.07.2011 про стягнення на підставі рішення суду, яке набуло чинності 08.06.2011 року, з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КП «Дирекція з управління і обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в сумі 3 451,50 грн., зазначено боржником ОСОБА_1 (а.с.49 на звороті) і в цей же день її копія була направлена боржнику, що засвідчується відповідним супровідним листом (а.с.49)

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, видані судом на виконання судового рішення, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. При цьому, виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

15.04.2015 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладений арешт на все рухоме майно боржника (а.с.50)

04.02.2015 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-2978/13, виданого 17.12.2013 Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості в розмірі 229,40 грн., боржник ОСОБА_1 і в цей же день вона була направлена останній супровідним листом (а.с.77)

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання цього рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Судом встановлено, що підстав, передбачених ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» для відмови у відкритті виконавчого провадження у державного виконавця не було.

Виходячи з наведеного, суд вважає безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що на момент відкриття виконавчого провадження закінчилися строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (1 рік)

12.02.2015 винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, згідно якої виконавче провадження ВП46334850 було приєднано до виконавчого провадження ВП48865891 (а.с.82)

Також суд погоджується із доводами стягувача про те, що протиправності в діях державного виконавця немає і в тій частині, що боржником зазначена у оскаржуваних постановах одна ОСОБА_1, а у виконавчих листах навпаки - декілька боржників, оскільки згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» право на пред`явлення виконавчого документа для виконання щодо будь-кого з боржників належить саме стягувачу при визначеному солідарному порядку примусового виконання рішення суду.

Також суд вважає неспроможними твердження заявника щодо необхідності здійснити заміну стягувача, застосувавши процедуру правонаступництва, оскільки зміна відбулася виключно в назві стягувача. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» змінило свою назву з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року.

Щодо несвоєчасного вручення оскаржуваних постанов боржнику, то слід зазначити наступне.

Так, дійсно в матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником їх копій, будь-то зворотне повідомлення чи розписка тощо, проте, сторони не заперечують про те, що рішення суду до даних пір не виконано.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Такі дії державного виконавця цілком відповідають вищенаведеним положенням статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець за заявою стягувача прийняв виконавчий лист, за яким не закінчився строк його пред'явлення до виконання, який відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений він до виконання до належного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець у передбачений цією статтею строк виніс відповідні постанови, зміст яких ґрунтується на положеннях закону, і вчасно направив їх боржнику.

Твердження заявника про те, що оскаржувана постанова підлягає обов`язковому скасуванню як незаконна, на тих підставах, що державний виконавець не пересвідчився перед тим як її виносити, чи отримала боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені нею дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, суд вважає неспроможними та такими, що не підлягають, оскільки сама несвоєчасність отримання інформації про відкриття виконавчого провадження в даному випадку не може порушувати права ОСОБА_1 і бути безумовною підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною. Боржник не був жодного разу позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду, сплативши повну суму боргу за виконавчим документом.

Таким чином, оскаржуване рішення було прийнято в межах повноважень державного виконавця, права і свободи заявника не було порушено, оскільки в силу ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 17, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві ОСОБА_2, стягувач Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, боржники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення ухвали суду, мають право її оскаржити протягом п`яти днів із дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк