Справа № 243/4863/15-ц
Провадження № 2/243/9283/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2015 року до Словянського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування . В обґрунтування вимог зазначила, що 28 червня 2013 року за місцем свого мешкання померла її мати, ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить ? частка квартири № 11 в будинку № 2 «А» по вул. Генерала Батюка в м. Словянську, Донецької області. При цьому, ? частка вказаної квартири належала спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1999 року, виданого ОСОБА_2 міською радою у звязку з її приватизацією, а інша ? частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2007 року, виданого державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори. Заповіт мати при житті не складала. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Однак після спливу шестимісячного терміну, нотаріус їй видала свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири, яка належала її матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на ? частку квартири від 12 січня 1999 року. На іншу ? частину квартири нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки мати за життя не здійснила державну реєстрацію свого права власності на вказану ? частину спадкового майна, належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 березня 2007 року. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири, загальною площею 59,8 м. кв., житловою площею 40,1 м. кв., яка розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, буд. 2 А, кв. 11, в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3, яка їй належала за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2007 року.

До судового засідання позивачка не зявилася. 28 вересня 2015 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.21).

Представник позивача, ОСОБА_4, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2015 року (а.с.22), до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.20).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради до судового засідання не зявився. 23 вересня 2015 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника ОСОБА_2 міської ради. просив винести рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.18).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на частку у спадковому майні в порядку спадкування підлягають задоволенню з огляду на наступне.

28 червня 2013 року за місцем свого постійного проживання померла мати позивачки ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 709205 та даними довідки зі спадкової справи № 99 від 18 грудня 2013 року(а.с.6).

На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1999 року, квартира №11, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, буд. № 2 «А», належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам її сімї: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних частках. (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2007 року ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_7 стало належати право власності на ? частку спірної квартири (а.с.8).

Позивачка є донькою ОСОБА_3 та на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавицею, що підтверджується даними паспорта позивачки, довідки зі спадкової справи № 99 від 18 грудня 2013 року, свідоцтва про народження ОСОБА_1 та свідоцтва про її одруження.

Також позивачка у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є також ОСОБА_6 і ОСОБА_8

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у шестимісячний термін після відкриття спадщини подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1.

У відповідності до Договору дарування від 22 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 ? частку квартири № 11 в будинку № 2 «А» по вул. Генерала Батюка в м. Словянську Донецької області (а.с.7).

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку спірної квартири, яка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ОСОБА_2 міською радою 12 січня 1999 року, зареєстрованого КП «БТІ» м. Словянськ 14 січня 1999 року в реєстрову книгу за № 12685/17.

Однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частку за законом на ? частку спірної квартири, яка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, посвідчене Першою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 16 березня 2007 року за реєстровим № 2-1159, з тих підстав, що спадкодавиця за життя не зареєструвала право власності на вказану частку квартири за собою.

Наведені обставини підтверджуються даними спадкової справи.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно до п.1 ОСОБА_10 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» , судам при вирішення справ про спадкування необхідно звертати увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації(ст.. 1299 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Суд також зазначає, що на час відкриття спадщини 28 червня 2013 року ст. 1299 ЦК України була чинною.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Враховуючи викладене, суд вважає, що ? частина квартири № 11 в буд. № 2 «А» по вул. Генерала Батюка в місті Словянську, як майно отримане ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 22 березня 2004 року, увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 в силу ст. 1218 ЦК України.

А тому, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268 Цивільного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 «А», кв. 11, після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 28 червня 2013 року у м. Словянську Донецької області, як за спадкоємицею першої черги за законом, право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, буд. 2 «А», кв. 11, яка за життя належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2007 року, виданого державним нотаріусом Першої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_11 у спадковій справі № 260/2007, зареєстрованого у реєстрі за № 2-1159( загальна площа цілої частки квартири становить 59,8 м. кв., житлова площа цілої частки квартири становить 40,1 м. кв.).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 27 жовтня 2015 року.

Головуюча - суддя: О.В. Ільяшевич