Провадження № 2-о/127/555/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Деркача В.Г.,

представників заінтересованих осіб ОСОБА_2 , Стопінчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адмінстрації про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться вищевказана заява, в якій заявник просив встановити факт, що в період з 31.07.1986 року по 28.08.1986 року дійсно здійснював неодноразові виїзди на службовому автомобілі для доставки будівельних матеріалів з с. Діброва в с. Весняне Поліського р-ну Київської області через діючі пункти санітарної обробки населення і дезактивації техніки, та перебував в с. Весняному, яке відноситься до зони радіоактивного забруднення. Встановлення даного факту зумовлено тим, що заявник має намір отримати статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представника адвокат Деркач В.Г. заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у заяві.

Представники заінтересованих осіб за довіреностями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поклались на розсуд суду при вирішенні даної справи.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних міркувань.

Так, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 вищезазначеного Закону визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так до 3 категорії відносяться в тому числі учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали, зокрема, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруденення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

В силу вимог ст.65 Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» є документом, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 (надалі Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з абз.3 п.10 Порядку видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов`язує наявність права особи на отримання статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, є наявність факту участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Такий факт повинен підтверджуватись належними та допустимими доказами (документами), перелік яких зазначений в п.10 Порядку та є вичерпним.

А тому, суд не погоджується з думками та твердженнями заявника та його представника в судовому засіданні, що встановлення даного факту буде законною підставою для отримання заявником статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки, з вищевикладеного вбачається, що чинним законодавством України встановлено інший, позасудовий порядок надання статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, оскільки розгляд таких питань відноситься до компетенції інших органів.

Так, дійсно, до затвердження у січні 1997 року постановою Кабінету Міністрів України №51 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, діяв однойменний Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року №501, згідно з підпунктом «г» пункту 10 якого, рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в певний період у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки було підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1995 року №404 з п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року №501, підпункт «г» виключено. Також визначено, що Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1997 року провести перевірку правильності видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі судових рішень, та вжити відповідних заходів щодо усунення виявлених порушень.

Слід також зазначити, що правову норму щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі рішення суду про встановлення факту не включено і до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51.

Таким чином, на даний час, судові рішення про встановлення фактів не мають правового значення для вирішення питання про надання особам статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС і, як наслідок, для видачі таким особам відповідних посвідчень.

Суд звертає увагу, що дана позиція узгоджується із положенням п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким визначено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено закриває провадження в ній.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе провадження у справі за вищезазначеною заявою закрити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.3, 205, 210, 234, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адмінстрації про встановлення факту, що має юридичне значення провадженням закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: