АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання пункту договору недійсним,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12211/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі по тексту -ПАТ «Універсал Банк») про визнання пункту договору недійсним.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що 27 червня 2012 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» було укладено угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року. В п. 4 вказаної угоди в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» міститься третейське застереження, а тому такий пункт слід визнати недійним.

В суді апеляційної інстанції Суворов С.В. в інтересах ПАТ «Універсал Банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, 22 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № CL35413, за умовами якого ПАТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 800,00 доларів США зі сплатою 24% річних строком до 25 березня 2015 року (а.с.5-9).

Згідно п. 1.3 ст. 1 вказаного кредитного договору кредит може використовуватися для поточних потреб позичальника. В окремих випадках частина кредиту може бути використана для сплати винагороди кредитора згідно умов цього договору.

27 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено угоду про припинення зобов'язань за договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року, відповідно до якої сторони визначили, що ОСОБА_1 зобов'язаний в період з 27 червня 2012 року по 27 травня 2014 року включно сплатити відповідачу грошову суму в розмірі 6 526,15 доларів США (а.с.10-11).

Пунктом 4 вказаної угоди передбачено, що сторони погодили встановити новий порядок розгляду спорів за основним договором, всі вимоги, які виникають при виконанні основного договору, або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.При цьому, сторони основного договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту. Умови основного договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання основного договору.

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання пункту договору недійсним, в якому просила визнати недійсним пункт 4 угоди про припинення зобов'язань за договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), укладеної 27 червня 2012 року між нею та ПАТ «Універсал Банк». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний пункт угоди обмежує її права споживача, не відповідає вимогам законодавства. До того ж пунктом 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (чинним на час укладення додаткової угоди) третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не може бути визнано підставою для визнання третейського застереження недійсним, оскільки лише справи про захист прав споживачів, в тому числі банківських послуг, не можуть бути розглянуті третейським судом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про третейські суди», ст. 17 ЦПК України юридичні чи фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Разом з тим, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначена норма набрала чинності 12 березня 2011 року. Тобто, на момент укладення 27 червня 2012 року угоди про припинення зобов'язань за договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року, в якій передбачене спірне третейське застереження, вищезазначене положення було чинним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, банк не є споживачем будь-яких послуг в договорі банківського кредиту, він вправі захищати свої порушені права в тому числі і в третейському суді.

Разом з тим, захищаючи свої права у спорі за позовом банку про захист прав банку боржник у будь-якому випадку діє як споживач, в той час як відповідно до оспорюваного третейського застереження всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Отже, оспорюване третейське застереження всупереч вимогам п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» звужує права боржника як споживача фінансових послуг отримати судовий захист з боку держави.

Вказана правова позиці викладена у постанові Верховного Суду України № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання недійсним пункту 4 угоди про припинення зобов'язань за договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року, укладеної 27 червня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання пункту договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним пункт 4 угоди про припинення зобов'язань за договором № CL35413 від 22 квітня 2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), укладеної 27 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко