АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6963/15 Справа № 202/3206/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, Державної міграційної служби України Головне управління ДМС в Дніпроптровській області, треті особи: КВЖРП Індустріального району, Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та скасування запису про анулювання реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є племінницею ОСОБА_3, яка у березні 2013 року захворіла та попросила позивачку переїхати до неї на постійне проживання, що нею і було зроблено. 30.09.2013 року ОСОБА_3 в присутності паспортиста ЖЕК № 28 надала згоду на реєстрацію позивачки у спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 04.10.2013 року ОСОБА_2 отримала від паспортиста ЖЕК № 28 паспорт з реєстрацією від 03.10.2013 року місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. На вимогу паспортиста ОСОБА_2 повернула паспорт працівнику ЖЕК № 28. 07.10.2013 року позивачка отримала свій паспорт з безпідставною ануляцією реєстрації місця проживання за вказаною адресою від 04.10.2013 року. Вважає незаконними та неправомірними дії паспортиста ЖЕК № 28 та реєстратора територіального органу ДМС в Індустріальному районі, який провів анулювання реєстрації.

На підставі викладеного, позивач просила суд визнати за нею, ОСОБА_2, право користування квартирою АДРЕСА_1 з 30.09.2013 року, зобов'язати Головне управління ДМС в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України скасувати запис про анулювання її реєстрації від 03.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 275 від 20.07.2012 року, у зв'язку із смертю ОСОБА_4 особовий рахунок на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 відкрито на його дочку - ОСОБА_3 Згідно Свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно до паспорту позивача, ОСОБА_2 до 18 вересня 2013 року була зареєстрована у АДРЕСА_2. 03 жовтня 2013 року позивачка була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, а 04 жовтня 2013 року дана реєстрація була анульована.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також на те, що позивачка не надала суду доказів постійного проживання з ОСОБА_3 з березня 2013 року у спірній квартирі, а також доказів її звернення до реєстраційного органу приводу реєстрації у спірній квартирі. Крім того, надані позивачкою оригінали квитанцій про сплату комунальних платежів суд не брав до уваги, оскільки у графі платник скрізь зазначено прізвище ОСОБА_3 і тому неможливо встановити хто здійснював дані платежі.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як доказ надання 30.09.2013 року позивачем всіх необхідних документів для реєстрації в спірній квартирі, у зв'язку з чим була проведена реєстрація, колегія суддів приймає до уваги печатку у паспорті позивача про реєстрацію за спірною адресою.

Наявність вище вказаної печатки підтверджує той факт, що позивачем було дотримано Порядок реєстрації місця проживання фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077.

Відповідно до п.1.2 наказу відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України.

Як вже було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно до паспорту, ОСОБА_2 до 18 вересня 2013 року була зареєстрована у АДРЕСА_2. З 03 жовтня 2013 року позивачка була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, а 04 жовтня 2013 року дана реєстрація була анульована.

Відповідачами по справі ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не були надані докази, які б спростували доводи позивача стосовно надання для реєстрації необхідних документів, у зв'язку з чим дана реєстрація і була здійснена, як і не надано доказів які б підтверджували неправомірність реєстрації позивачки або незаконних дій з боку службових осіб щодо здійснення реєстрації позивача за спірною адресою. Наявність в паспорті позивача реєстрації за спірною адресою, здійсненою уповноваженим на це органом, підтверджує наявність підстав для цього на момент оформлення реєстрації. Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про законність анулювання вказаної вище реєстрації. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України відповідачами не надано такі докази ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що позивачка до 18 вересня 2013 року була зареєстрована у АДРЕСА_2, тобто не за спірним місцем проживання. Проте Пленум ВСУ в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є рідною племінницею ОСОБА_3, на ім'я якої був змінений особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1( а.с.11, 14-17). Твердження позивача про те, що вона та члени її сім'ї( неповнолітні діти ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3. та чоловік ОСОБА_9.) за згодою ОСОБА_3 проживала в спірній квартирі не спростовані відповідачами та підтверджуються наявністю печатки в паспорті про реєстрацію за вказаною вище адресою(а.с. 5-6), неповнолітня ОСОБА_7 навчалася в КЗО «Загальноосвітня санаторна школа-інтернат №3» Дніпропетровської обласної ради», яка територіально розташована за місцем знаходження спірної квартири, з 2012 року про що свідчить довідка №184 від 03.12.2014 року, видана вказаним комунальним закладом( а.с. 67).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 з 30.09.2013 року в силу вимог ст.65 ЖК України.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов'язання Головного управління ДМС в Дніпропетровській області скасувати запис про анулювання реєстрації, оскільки апелянтом не доведено незаконність та неправомірність дій службових осіб в цій частині та дані вимоги є передчасними.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 з 30.09.2013 року. В іншій частині позову - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року- скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 з 30.09.2013 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова