Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням,виселення та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 р.ОСОБА_2звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначала,що на підставі ордеру,виданого 17.01.2011 р.ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод»,ОСОБА_3.у користування на сім*ю з трьох осіб,в тому числі дітей ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2,була надана у користування кімната АДРЕСА_1 загальною площею 25,1 кв.м.

ОСОБА_2як далека родичка ОСОБА_3,з її дозволу та згоди, вселилася у спірну кімнату в 2006 р.та проживає по теперішній час,несла витрати по її утриманню,це житло для ОСОБА_2являється постійним.

З 2006 р.ОСОБА_3.у вказаній кімнаті не проживає.Її син ОСОБА_1постійно проживає за адресою АДРЕСА_1,ОСОБА_4на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.05.2010 р.усиновлений,у спірній кімнаті не проживає з 2003 р.

ОСОБА_2.з посиланням на те,що вона вселилася та проживала у спірній кімнаті за згодою ОСОБА_3як член її сім*ї,оплатила всі борги по комунальним послугам,утримувала кімнату в належному технічному стані,а відповідачі цим житлом протягом більше 6 місяців не користуються без поважних причин,з підстав,передбачених ст.64,65,71 ЖК України, просила суд визнати за нею право користування кімнатою АДРЕСА_1 та укласти договір найму житлового приміщення,визнати ОСОБА_3,ОСОБА_1,ОСОБА_4втратившими право користування житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_1звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2.з вимогами визнати її втратившою право користування житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1,виселити ОСОБА_2із спірної кімнати та вселити його у спірну кімнату.

Зустрічний позов обґрунтовує тим,що він зареєстрований і має право користування спірною кімнатою,яка була надана його матері ОСОБА_3на підставі ордеру,виданого ВАТ «Запорізький сталепрокатний завод»,проживав у ній в період з 1993 по 2007 рік.В 2007 р.ОСОБА_3дала згоду на користування спірною кімнатою ОСОБА_2на оплатній основі у розмірі 500 гр.щомісячно,за рахунок яких погашались комунальні борги,після їх сплати зазначену суму мала отримувати безпосередньо ОСОБА_3.12.03.2015 р.ОСОБА_2була направлена письмова вимога звільнити кімнату,що вона зобов*язалась зробити до 27.03.2015 р.,проте продовжує займати спірну житлову площу,змінила замки від вхідних дверей,чим чинить відповідачу ОСОБА_1перешкоди у користуванні нею.Посилаючись на те,що ОСОБА_2не являється членом сім*ї наймача спірного житла,не проживала з ним спільно та не вела спільного господарства,у спірній кімнаті не зареєстрована,згода на її постійне проживання в цьому житлі наймачами не надавалася,спірним житловим приміщенням користувалась тимчасово на платній основі,просить суд з підстав,передбачених ст.65,71,98,109 ЖК України задовольнити зустрічний позов.

Ухвалою від 05.05.2015 р.зустрічний позов ОСОБА_1прийнятий до розгляду в одному провадженні із первісним позовом ОСОБА_2

Ухвалою від 30.09.2015 р.первісний позов ОСОБА_2залишений без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1вимоги зустрічного позову підтримав та просив його задовольнити.Пояснив,що у користування його матері ОСОБА_3на законних підставах за місцем роботи була виділена кімната у гуртожитку,де також були зареєстровані та проживали члени її сім*ї - діти ОСОБА_1та ОСОБА_4.В певний період часу ОСОБА_3не мала змоги оплачувати комунальні послуги,накопичувались борги,з метою їх погашення ОСОБА_3здала спірну кімнату у тимчасове користування на оплатній основі ОСОБА_2,котра не являється членом сім*ї наймача спірного житла,не проживала з ними спільно та не вела спільного господарства,у спірній кімнаті не зареєстрована,згода на її постійне проживання в цьому житлі наймачами не надавалася. ОСОБА_1періодично навідував спірне житло,а у березні 2015 р.звернувся до ОСОБА_2.з вимогою звільнити кімнату,якої він потребує для власного проживання,проте після зміни замків не має ключів та доступу до неї. До теперішнього часу ОСОБА_2кімнату не звільнила,чим порушує його житлові права.Оскільки добровільно ОСОБА_2.з кімнати не виселилася,ключів від неї не надала,просить суд задовольнити зустрічний позов, визнати ОСОБА_2втратившою право користування житловим приміщенням кімнати АДРЕСА_1,виселити ОСОБА_2із спірної кімнати та вселити його у спірну кімнату.

Представник ОСОБА_1за довіреністю ОСОБА_5 підтримав вимоги свого довірителя.

В процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_2проти позову ОСОБА_1заперечувала з посиланням на те,що вона у 2003 р.вселилася у спірну кімнату з дозволу наймача ОСОБА_3,оплатила комунальні борги,вкладала власні кошти у проведення реконструкції гуртожитку,якою ОСОБА_3та її діти з цього часу не користувались. Посилаючись на те,що її вселення у спірну кімнату відбулося в якості члена сім*ї наймача,за його згодою,користування житлом було добросовісним,з виконанням всіх обов*язків про утриманню житла,ОСОБА_2просила відмовити у задоволенні позову про її виселення та вселення ОСОБА_1

В судове засідання 20.10.2015 р.відповідач ОСОБА_2не з*явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення судової повістки,яку отримала особисто та завчасно(а.с.160)

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Позиніч О.В.правом дати пояснення не скористався. Зробив заяву про застосування судом строку позовної давності до вимог,які заявлені ОСОБА_1,залу судового засідання залишив.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_2та її представника.

В процесі розгляду справи представник служби у справах дітей районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради як органу опіки та піклування пояснила,що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2006 р.ОСОБА_3була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2,котрий в подальшому був усиновлений,інформація щодо закріплення за ним права користування житловою площею у гуртожитку по АДРЕСА_1 в м.Запоріжжі відсутня.

Представник МКП «Основаніє» та Запорізької міської ради за довіреністю Чепурна Т.А.подала заяву про розгляд справи без її участі.

В письмових запереченнях зазначила,що ОСОБА_2вселилася у спірну кімнату самовільно , без законних підстав,права користування нею не набувала,тому підлягає виселенню без надання іншого житла.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1заявлений обґрунтовано,підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

При розгляді справи суд встановив,що відповідно до ордеру,виданого 17.01.2011 р.ВАТ « Запорізький сталепрокатний завод» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ« Запорізький сталепрокатний завод»,ОСОБА_3.у користування на сім*ю з трьох осіб,в тому числі дітей ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2,була надана у користування кімната АДРЕСА_1 загальною площею 25,1 кв.м.(а.с.12-14)

Проживання ОСОБА_3за цією адресою зареєстровано з 26.11.1992 р.(а.с.10),проживання ОСОБА_1за цією адресою зареєстровано з 24.08.2014 р.(а.с.77-80)

Доказів про те,що ОСОБА_1втратив право користування цим житлом суду не надано.

Будинок за вказаною адресою мав статус гуртожитку,та був прийнятий в експлуатацію після реконструкції як житловий будинок згідно акту державної приймальної комісії ,затвердженого розпорядженням міського голови від 25.02.2009 р.№ 201р,зареєстрованого в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю після затвердження 03.03.2009 р.№ 304(а.с.89-97)

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 177/1 від 25.05.2012 р.,затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності житлового будинку по АДРЕСА_1 від ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод»(а.с.97 зв.)

Таким чином,на час розгляду справи житловий будинок по АДРЕСА_1 в м.Запоріжжі перебуває у комунальній власності,а відносини,які виникають у зв*язку з наймом житла,що перебуває у комунальній власності,регулюються ЖК України та іншими актами житлового законодавства(ст.3 ч.1 ЖК України).

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Глава 4 Житлового Кодексу України «Користування гуртожитками»,яка регулює спірні правовідносини на час їх виникнення,не передбачає застосування до цих правовідносин положень ст.61-68 ЖК,оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств,установ,організацій,користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки.

Відповідно до п.15 Примірного положення,жила площа у гуртожитку не підлягає обміну,розділу,бронюванню і здачі в піднайом,тобто мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства тимчасово,на період роботи,на умовах,визначених Главою 4 Житлового Кодексу України та Примірним положенням про гуртожитки.

Враховуючи наведене,суд прийшов до висновку,що при вселенні осіб у гуртожиток не на підставах,визначених Главою 4 Житлового Кодексу України,слід виходити з того,що житлова площа отримана у користування з порушенням діючого житлового законодавства.

Оскільки відповідач ОСОБА_2не довела наявність час її вселення у спірне житлове приміщення підстав,передбачених Главою 4 Житлового Кодексу України,суд прийшов до висновку,що її вселення у спірне житлове приміщення є незаконним та не породжує для ОСОБА_2будь-яких прав на нього.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1,ОСОБА_2посилалася на те,що з 2006 р.вона була членом сім*ї наймача ОСОБА_3та тривалий час вела з нею спільне господарство,разом з тим,сама ж позивач вказує,що вже з 2003 р.ОСОБА_3спірною кімнатою не користується.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї є: подружжя, їх діти та батьки, що спільно проживають із уповноваженою особою; інші громадяни, якщо вони постійно проживають із власником житла і ведуть із ним спільне господарство.

Таким чином, сімейний зв'язок передбачає наявність для подружжя - фактів зареєстрованого шлюбу і спільного проживання у житлі власника;дітей і батьків - фактів не тільки кровної спорідненості, тобто біологічних зв'язків, але й юридичне значимих відносин. До цього переліку включаються усиновителі і усиновлені діти одного з подружжів і т.д.;інших осіб - фактів постійного проживання із власником, ведення із ним спільного господарства та визнання їх членами сім'ї.

Жодних підтверджених доказами обставин,які б вказували на наявність сімейних зв*язків між ОСОБА_2та ОСОБА_3,в судовому засіданні не встановлено.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Позивач зазначає,що з 2006 р.вона користується спірним житлом,проте згідно відмітки у паспорті ,зареєстрована з 28.10.1997 р.по АДРЕСА_2, реєстрацію за вказаною адресою не припиняла і зберігає право на користування цим житлом (а.с.8)

Таким чином,у спірному житловому приміщенні ОСОБА_2.є тимчасовим мешканцем, який не набуває права користування цим приміщенням незалежно від строку проживання в ньому, на вимогу наймача або членів сім*ї,які проживають разом з ним, зобов*язана негайно звільнити приміщення,а у разі відмови-підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні суд встановив ,що на теперішній час ОСОБА_1,який є наймачем спірного житлового приміщення і права користування ним не позбавлений,іншого житла не має,не може проживати у спірній квартирі,яку незаконно займає ОСОБА_2,на вимогу наймача ОСОБА_1спірне приміщення не звільнила(а.с.74-76),утримує ключі від нього,чим порушує право ОСОБА_1на користування ним,тому підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

До вимог про виселення тимчасових мешканців строк позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідача ОСОБА_2адвокат Позиніч О.В.,не застосовується,оскільки незалежно від строку проживання ці особи не набувають самостійного права на житлову площу.

Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1.в частині заявлених вимог про виселення ОСОБА_2із спірного житла та вселення у нього ОСОБА_1,разом з тим,підстав для визнання ОСОБА_2такою,що втратила право користування спірним житлом суд не встановив,оскільки вона такого права не має,достатнім способом захисту житлових прав наймача ОСОБА_1.є вирішення на його користь позову про виселення ОСОБА_2та його вселення у спірне житлове приміщення.

На підставі ст.9,98 ЖК України,ст.3,10,11,57,60,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням,виселення та вселення-задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4,паспорт НОМЕР_2 виданий 11.04.1997 р.Комунарським РВ УМВС України в Запорізькій області,ІПН НОМЕР_1,з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Вселити ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_5,паспорт НОМЕР_3,виданий 23.12.2014 р.Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, у квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині у позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко