26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Барановської Л.В.
при секретарі: Архіповій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», за участі третьої особи: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та графіку погашення кредиту, -
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та графіку погашення кредиту.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним п. 1.3.1 загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору № 50011478 від 25.12.2013); визнати недійсним графік погашення кредиту за кредитним договором № 50011478 від 25.12.2013; визнати недійсним кредитний договір № 50011478 від 25.12.2013; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 50011478 від 30.12.2013; стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, помилковість висновку суду щодо законності застосування положень ст. ст. 524, 533 ЦК України, а також, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Справа 759/4158/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9720/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50011478, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 218 250,38 грн., що в еквіваленті складає 26 297,60 дол. США, за відсотковою ставкою 9,9% річних строком на 60 місяців.

Із п. 1.3.1 Загальних умов кредитування вбачається, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначеного у договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку з урахуванням особливостей, передбачених договором.

Із п. п. 2.4, 2.5 Загальних умов кредитування вбачається, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів - одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до графіка погашення кредиту.

Згідно з п. п. 2.3, 2.3.1 Загальних умов кредитування графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка. У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Пунктом 1.3 додатку до кредитного договору «Загальні умови кредитування»передбачено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позичальника права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки спірним кредитним договором передбачено всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, підстави для визнання договору недійсним у розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо законності застосування положень ст. ст. 524, 533 ЦК України є безпідставними.

Так, ст. ст. 524, 533 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, при цьому, законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що графік погашення кредиту не містить докладно розписаної сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, як і не містить сукупної вартості кредиту для споживача, що відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є обов'язковою умовою договору про надання споживчого кредиту, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

При цьому, зазначеними статтями встановлено відповідальність у вигляді можливості розірвання договору з боку споживача, але не передбачено підстав для визнання договорів споживчого кредиту недійсними.

Згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тому зазначене дає підстави вважати, що відповідачем надано позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку посилається апелянт, не встановлює обов'язковість зазначення валюти у детальному розписі сукупної вартості кредиту, а встановлює обов'язок кредитодавця розписати орієнтовну сукупну вартість кредиту у процентному та грошовому виразі.

Крім того, зі змісту Графіку погашення кредиту (том І а.с. 23) вбачається, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають сплаті за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування. Також, зазначеним Графіком встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті долара США та гривні на день укладення договору(том І а.с. 25).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що в оспорюваному договорі в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відсутня сукупна вартість кредиту для споживача та докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності застосування формул зі змінними величинами за споживчими кредитами та неправомірного збільшення відповідачем розміру щомісячного платежу за рахунок коригування відсоткової ставки є хибними, оскільки ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» в п. 1.3 та п. 1.3.1 Загальних умов кредитування погодили, що кошти кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. ОСОБА_1 сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначеного у договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку з урахуванням особливостей, передбачених договором, а саме: позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору.

Таким чином, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як апелянта так і відповідача, та не заборонено вимогами чинного законодавства.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність доказів здійснення відповідачем кредитування не за рахунок залучених коштів з посиланням на ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 1, 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Із п. п. 6, 7, 8 Положення «Про державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 41 від 28.08.2003, вбачається, що юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво. Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва.

Так, із Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Порше Мобіліті» серії ІК № 58 від 02.07.2009 вбачається, що ТОВ «Порше Мобіліті» зареєстровано як фінансова установа за реєстраційним номером 16102366 відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (том І а.с.98).

Згідно п. 1.3 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 4802 від 18.10.2005, діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів

за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги, як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Таким чином, ТОВ «Порше Мобіліті» має статус фінансової установи та на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії ІК № 58 від 02.07.2009 має право надавати фінансові послуги, зокрема, фінансові кредити за рахунок коштів отриманих від кредитних установ за відповідними кредитними договорами. Тому, зазначені кошти не є залученими і не зобов'язують відповідача на отримання ліцензії.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. п. 9.5 - 9.7 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформацією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також, у п. 9.6 кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5 загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Враховуючи викладене та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору та окремих його положень недійсними, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», за участі третьої особи: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та графіку погашення кредиту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: