Справа № 201/2789/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

01 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 1997 року, зареєстрованого та Товарній біржі "Міська біржа нерухомості" в реєстрі № 158-97. На сьогодні він втратив оригінал зазначеного правовстановлюючого документа, через що він не може розпорядитися належним йому майном. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді КП "Дніпропетровську міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 09 грудня 2014 року № 13602 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 1997 року, зареєстрованого на Товарній біржі "Міська біржа нерухомості" 29 вересня 1997 року в реєстрі № 158-97 та зареєстровано в КП "ДМБТІ" 16 січня 1998 року в реєстровій книзі за № 112п за реєстровим № 24 /а.с.14/.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 власником зазначеної квартири є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 1997 року /а.с. 7-8/.

В зв'язку з втратою оригіналу договору купівлі-продажу від 29 вересня 1997 року, зареєстрованого на Товарній біржі "Міська біржа нерухомості" 29 вересня 1997 року в реєстрі № 158-97 позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися та користуватися належним йому на праві власності майном.

Згідно до ст. ст. 21, 64 Конституції України, права громадянина є непорушними та такими, що не можуть бути відчужені, вони також не можуть бути обмежені, крім випадків, прямо передбачених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа, суд вважає, що право власності підлягає судовому захисту відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, оскільки іншого способу для поновлення порушеного права, ніж визнання права власності, законом не передбачено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити на визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 1 982, 34 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова