АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславський О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України, ОСОБА_3 про захист прав споживача та визнання правочину недійсним за апеляційними скаргами ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_2 у вересні 2013 року звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України про захист прав споживача та визнання правочину недійсним.

Зазначала, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір 4 вересня 2008 року №CVGOGA, за яким закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк

«ПриватБанк», зобов»язався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23426 доларів США 12 центів на строк до 4

№22ц-28 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Волощин С.О.

Категорія 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

вересня 2018 року .

Вказувала на нечесну підприємницьку практику, надання споживчого кредиту в іноземній валюті та не надання інформації щодо ціни послуги у національній валюті, ненадання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введенням в оману щодо розміру процентної ставки наявності прихованих процентів.

Посилалася на несправедливі умови розірвання договору на власний розсуд, дискримінаційні умови зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, дострокового повернення кредиту, розкриття інформації, бездіяльність публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів.

Крім того, вважала, що не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, не дотримано письмової форми договору, договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA є неукладеним, закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» не виконано зобов»язання з надання грошових коштів.

Просила визнати договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA недійсним, визнати дії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з надання кредиту ОСОБА_2 як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку валютою з іншими резидентами України на території України та бездіяльність публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів протиправними.

ОСОБА_2 під час розгляду справи збільшила позовні вимоги, просила визнати договір між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року, договір між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року недійсними.

Посилаючись на відсутність волевиявлення на укладання правочинів, зазначала, що у договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року, договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року використано факсимільне відтворення підпису голови правління публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» без відповідного погодження, не міститься підпис ОСОБА_2

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 - ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 листопада 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2014 року позов задоволено частково, визнано договір між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договір між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK недійсними, в решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA недійсним скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2014 року в частині визнання договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK недійсними скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» підлягають відхиленню з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з надання кредиту ОСОБА_2 як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку валютою з іншими резидентами України на території України та бездіяльності публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів протиправними не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA недійсним, визнання дій публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з надання кредиту ОСОБА_2 як резиденту України в іноземній валюті заздалегідь для розрахунку валютою з іншими резидентами України на території України та бездіяльності публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів протиправними, суд першої інстанції виходив із недоведеності таких вимог.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання вимог законодавства при вчиненні договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA.

Ухвалюючи судове рішення в частині визнання договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK недійсними, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.203 ЦК України та дійшов висновку про порушення письмової форми правочину щодо підписання його ОСОБА_2

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на висновок судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 липня 2014 року №2563/2564/14-32, відповідно якого підписи від імені ОСОБА_2 в договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK та в заяві про укладення договору особистого страхування, відписи від імені ОСОБА_2 в договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, в заяві про укладення договору страхування нерухомості виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA, за яким закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зобов»язалося надати кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23426 доларів США 12 центів на строк з 4 вересня 2008 року до 4 вересня 2018 року, з них 20000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 600 доларів США для сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 154 долари США 15 центів для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102 долари США 77 центів для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2569 доларів США 20 центів для сплати страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів (а.с.11-13 т.1).

На забезпечення виконання зобов»язання між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н.В. 4 липня 2008 року (а.с.152-155 т.2).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_2, звертаючись до суду із позовом, обставинами, якими обгрунтовувала позовні вимоги про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним, зазначала, що умови договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA щодо іноземної валюти є несправедливими.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до статей 192, 524, 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п. п. 11, 13 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Судом першої інстанції встановлено, що Національним банком України видана банківська (генеральна) ліцензія №22 від 4 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та надано письмовий дозвіл №22-2 від 29 липня 2003 року на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (а.с.61-63 т.1).

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» , за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що договір між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA було укладено до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання вимог законодавства щодо надання кредиту в іноземній валюті.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, підстави недійсності договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA пов»язувала із здійсненням нечесної підприємницької практики, ненадання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, введенням в оману щодо процентної ставки 15%, наявності прихованих процентів.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За змістом ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповдіно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Пунктом 2.1 Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, на банки покладається обов»язок надання споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту та зобов'язують банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з цією інформацією.

Відповдіно до п.7.5 договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у додатку №1 до цього договору.

До матеріалів справи приєднано додаток №1 до договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA, який містить відомості про загальну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту (а.с.94 т.2).

ОСОБА_2 своїм підписом на додатку №1 до договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA засвідчила про ознайомлення з ним.

За змістом п.8.8 правочину одночасно з підписанням договору ОСОБА_2 отримано свій примірник договору із додатками до нього.

На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно із п.8.1 договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов»язалося надати кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 23426 доларів США 12 центів на строк з 4 вересня 2008 року до 4 вересня 2018 року, з них 20000 доларів США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 600 доларів США для сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 154 долари США 15 центів для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102 долари США 77 центів для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2569 доларів США 20 центів для сплати страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

У матеріалах справи відсутні докази щодо невідповідності відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом вихідним параметрам кредитування, здорожчення кредиту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин ненадання публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» інформації ОСОБА_2 про умови кредитування, наявність в діях публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» умислу, який полягає в замовчувані реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженого розміру процентної ставки.

Крім того, ОСОБА_2 посилалася на несправедливі умови розірвання договору на власний розсуд, дискримінаційні умови зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, дострокового повернення кредиту, розкриття інформації.

На підставі ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частиною 6 наведеної норми встановлено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13) за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За правилами, передбаченими п.2.3.1 договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що банк на власний розсуд має право розірвати договір у судовому порядку або згідно ст.651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним.

У випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше не один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов даного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов»язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога банку втрачає чинність.

Як встановлено п.2.3.9 оспорюваного правочину банк має право будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за цим договором, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов»язань, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов»язань за цим договором, а у разі виїзду позичальника за межі території України - з моменту підписання сторонами цього договору.

На підставі п.2.3.10 договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA, банк має право здійснювати відступлення права вимоги за даним договором третім особам, письмово повідомивши про даний факт позичальника протягом 5 днів після такого відступлення.

Судом першої інстанції не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, заподіяння шкоди споживачу та порушення принципу добросовісності.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на недосягнення згоди з істотних умов, зокрема, процентної ставки, договір між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA є неукладеним.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що договір між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA, вчинений у письмовій формі

Згідно із п.6.1 правочину договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту згідно п.8.1, а також сплати страхових платежів згідно пп.2.1.3, 2.2.7 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання стронами зобов»язань.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 2 та 3 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень ОСОБА_2 підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивачка не скористалася, не відмовилася від його виконання, а тривалий час користувалася кредитними коштами, що також свідчить про її згоду з умовами договору.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо недоведеності виконання закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зобов»язання надати грошові кошти.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, послався на заяву на видачу готівки №1 від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2

Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 лютого 2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.213 т.1).

Призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов'язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному, зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Інструкція).

Крім того, порядок підготовки та призначення судових експертиз, зокрема почеркознавчої експертизи, врегульовано Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (далі - Рекомендації).

За змістом ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 лютого 2014 року постановлено витребувати у публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заяву на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2, для дослідження надано заяву на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2

Відповідно виснову судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 липня 2014 року №2563/2564/14-32 встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Отримувач» у заяві на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2 або іншою особою, не виявилось можливим (а.с.234-240 т.1).

Згідно приєднаної до матеріалів справи розписки ОСОБА_2 від 3 листопада 2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці повернуто ОСОБА_2 оригінал заяви на видачу готівки від 4 вересня 2008 року, яку було надано для проведення експертизи (а.с.189 т.2).

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено додаткову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.275-276 т.2).

На підставі ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 16 січня 2015 року об»єктом дослідження є оригінал заяви на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом Чернівецької області запропоновано ОСОБА_2 надати оригінал заяви на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2, яка була отримана останньою відповідно розписки від 3 листопада 2014 року (а.с.290 т.2).

У зв»язку із наведеним ОСОБА_2 надано оригінал примірника заяви на видачу готівки від 4 вересня 2008 року №1, який міститься у томі №3 на аркуші 6 (а.с.5 т.3).

Однак Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз направлено додаткове клопотання від 20 травня 2015 року №5876/5877/15-32 щодо надання оригіналу примірника заяви на видачу готівки від 4 вересня 2008 року №1, де міститься досліджуваний підпис від імені ОСОБА_2, оскільки виявлено, що в оригіналі досліджуваної заяви на видачу готівки від 4 вересня 2008 року №1, який міститься у томі №3 на аркуші 6, підпис від імені ОСОБА_2 в рядку «Отримувач» відсутній. Апеляційним судом Чернівецької області було вдруге запропоновано ОСОБА_2 надати оригінал заяви на видачу готівки №1 на суму 20000 доларів США від 4 вересня 2008 року ОСОБА_2, яка була отримана останньою відповідно розписки від 3 листопада 2014 року.

За змістом повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 18 серпня 2015 року №5876/5877/15-32 клопотання експерта про надання оригіналу примірника заяви на видачу готівки від 4 вересня 2008 року №1, де міститься досліджуваний підпис від імені ОСОБА_2 не задоволено.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином ОСОБА_2 ухилилася від доведення обставин, на які посилалася.

Згідно із приписами ч.6 ст.147 ЦПК України та роз"яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.3 постанови від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", за якими при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, має грунтуватися на всебічному, повному й об"ективному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

При вирішенні спору слід виходив і з інших доказів щодо здійснення ОСОБА_2 повернення грошових коштів.

До матеріалів справи приєднано додаткову угоду до кредитного договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 від 4 вересня 2008 року №CVGOGA від 13 грудня 2012 року (а.с.102-103 т.2).

Пунктом 1 додаткової угоди сторони передбачили, що заборгованість за період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшено на 460 доларві США 62 центи.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_2 відкрито позичковий рахунок НОМЕР_1, з якого здійснено отримання кредитних коштів.

Само по собі посилання ОСОБА_2 на порушення порядку здійснення валютних операцій не спростовує обставин надання публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» останній кредитних коштів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK недійсними, ОСОБА_2 посилалася на те, що наведені правочини не підписувала.

Частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі.

За змістом ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування.

Аналіз договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK свідчить про те, що підставою для його укладення є заява страхувальника від 4 вересня 2008 року, відповідно до умов «Правил добровільного страхування від нещасних випадків», «Правил страхування здоров»я на випадок хвороби» (а.с.112 т.2).

Згідно з приписами ч.1 ст.8 Закону України «Про іпотеку» на іпотекодавця покладено обов'язок застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження та псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя.

Підставою укладення договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK є заява ОСОБА_2 про укладення договору страхування нерухомості від 4 вересня 2008 року (а.с.113 т.2).

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 липня 2014 року №2563/2564/14-32, відповідно якого підписи від імені ОСОБА_2 в договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK та в заяві про укладення договору особистого страхування, відписи від імені ОСОБА_2 в договорі між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, в заяві про укладення договору страхування нерухомості виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2

Суд першої інстанції враховуючи те, що дослідженими доказами підтверджується відсутність волевиявлення позивача щодо укладення договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договору між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK дійшов вірного висновку про визнання вказаних правочинів недійсними.

Доводи публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо проведення експертизи з порушенням встановленого порядку фактично зводяться до відсутності зразків почерку відповідної кількості.

У той же час Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз питання недостатності поданих експертові зразків не порушувалося.

Обставини приєднання судом до матеріалів справи документів, на яких підписи достовірно виконані ОСОБА_2, публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгострах» не заперечуються.

Не заслуговує на увагу зміст п.8.1 договору між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 кредиту від 4 вересня 2008 року №CVGOGA щодо надання кредитних коштів в сумі 154 долари США 15 центів для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102 долари США 77 центів для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2569 доларів США 20 центів для сплати страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп.2.1.3, 2.2.7 даного договору, оскільки правочин в наведеній частині свідчить лише про мету угоди.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази подальшої поведінки ОСОБА_2 щодо виконання зобов»язання за договором між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 особистого страхування від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, договором між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 страхування майна від 4 вересня 2008 року №CVGOLK, яка стверджує волевиявлення сторони.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч. 1ст. 307, ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах» відхилити.

Рішення Шевчнківського районного суду м. Чернівці від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Савчук М.В.,Бреславський О.Г./

З оригіналом згідно