У х в а л а

ІМенем УКраїни

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом. Зазначав, що з 4 серпня 2004 року він працював на різних посадах у відповідача, а наказом № 3315/1-к від 14 серпня 2012 року був призначений на посаду начальника управління проблемних кредитів Одеської обласної дирекції Департаменту проблемних кредитів. Наказом керівника підприємства від 2 липня 2014 року його було звільнено з займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням цієї посади. Посилаючись на те, що при проведенні звільнення адміністрацією підприємства були допущені порушення трудового законодавства, просив задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно ст. 49-2 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st49-2> про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП України.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 4 серпня 2004 року працював у ПАТ " Райффайзен Банк Аваль" на різних посадах, на час звільнення займав посаду начальника Управління проблемних кредитів Одеської обласної дирекції департаменту проблемних кредитів, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 розпорядження правління AT «Райффайзен Банк Аваль» від 25 червня 2014 року з організаційної структури банку виключено управління проблемних кредитів Одеської обласної дирекції Департаменту проблемних кредитів.

Наказом № 223-к від 14 січня 2014 року працівників департаменту проблемних кредитів, вказаних у Додатках 1-2 до цього наказу, попереджено про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності та штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), через два місяця з дня ознайомлення з цим наказом (а. с. 13, 39, 42). У наказі передбачено пропонування працівникам іншої роботи в банку відповідно до чинного законодавства. У випадку згоди переведення на іншу роботу за запропонованими посадами, працівники мали передати до департаменту персоналу банку заяви про переведення на обрану посаду. Ненадання такої заяви розцінювалось як відмова від запропонованих посад.

Відповідно до Додатку № 2 до наказу № 223-к від 14 січня 2014 року серед працівників, що попереджаються про наступне звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вказано і ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що з даним наказом та Додатком № 2, позивач був ознайомлений 16 січня 2014 року (а. с. 39-42).

1 липня 2014 року позивача було ознайомлено з вакансіями AT «Райффайзен Банк Аваль» станом на 1 липня 2014 року, однак жодної з них він не обрав і з цього приводу із заявами про переведення на будь-яку запропоновану посаду не звертався.

Як вбачається з витягу із протоколу № 9 від 2 липня 2014 року профспілкою Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» надано згоду на звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління проблемних кредитів Одеської обласної дирекції за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (скороченням штату).

Наказом № 2111-к від 2 липня 2014 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Встановивши, що з наказом № 223-к від 14 січня 2014 року про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та переліком вільних вакансій позивач був ознайомлений 16 січня 2014 року, заяви на переведення на одну із запропонованих посад, які були вакантними з моменту попередження працівника і до його звільнення, він не подавав, на звільнення надав згоду профком, суди дійшли правильного висновку про те, що при його звільненні відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач звертався до відповідача із заявою від 2 січня 2014 року про переведення на іншу посаду та відсутність інформації щодо результатів її розгляду на законність ухвалених у справі рішень не впливають.

Як зазначає сам ОСОБА_3 ця заява була подана ще до видання наказу про його попередження про майбутнє звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Результати її розгляду не впливали на дотримання відповідачем законодавства при звільненні працівника за цією підставою.

Після ознайомлення ОСОБА_3 16 січня 2014 року із наказом від 14 січня 2014 року та переліком вільних вакансій, останній заяви про переведення на іншу посаду не подавав, про що ним зазначено і в касаційній скарзі.

Крім того, питання переводу працівників на іншу посаду є виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу, суд не наділений повноваженням з'ясовувати питання щодо доцільності такої перестановки (переводу).

Відомості про те, що на посади, які були вакантними приймались сторонні особи, відсутні.

Позивач не подавав доказів, які б свідчили, що в період з моменту попередження і до його звільнення у відповідача були вакантні посади, які він міг би зайняти і такі останньому не пропонувались, крім тих, на які були переведені інші працівники.

З огляду на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Виходячи з положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги і скасування судових рішень, ухвалених згідно із законом.

Оскільки оскаржувані рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то підстави для їх скасування і задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук