Справа 206/4252/15-ц
Провадження 2/206/1164/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення, стягення комунальних платежів,

в с т а н о в и в :

05 серпня 2015 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що у грудні 2012 року відповідач ОСОБА_3 за усною домовленістю з позивачем ОСОБА_2 вселилася в домоволодіння по вул. Липнева, будинок 21 в м. Дніпропетровську. З метою подальшого викупу домоволодіння ОСОБА_3 було надано ОСОБА_2 завдаток. В свою чергу ОСОБА_2 дозволила їй проживати в будинку, не уклавши договору оренди. В ході оформлення документів ОСОБА_3 втратила намір купувати домоволодіння. Самарським районним судом м. Дніпропетровська 22.05.2014 року було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на її користь 168 881 грн. 50 коп. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2014 року - скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6 192175,50 грн. При цьому відповідач ОСОБА_3 продовжувала проживати в будинку. В лютому 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном. 12.05.2014 року Самарським районним судом ухвалено рішення, яким усунено перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві власності будинком №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську шляхом зобовязання ОСОБА_3 звільнити вказане житлове приміщення, а саме - будинок №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014р. Рішення суду по сьогодні не виконано. 03.07.2014 року відповідач ОСОБА_3 написала розписку про добровільне виселення, з якої і стало відомо, що з нею проживають її дочка ОСОБА_4, її співмешканець ОСОБА_5 та 03.01.2014р. народилася дитина ОСОБА_7. 08.09.2014р. позивач ОСОБА_2 уклала два договори дарування: житлового будинку та земельної ділянки. Власником всього став позивач ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_2 зареєстрована у домоволодінні.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до них про визнання недійсними правочинів. 20.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. 25.06.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області дане рішення залишено без змін. 16.07.2015 року Вищим спеціалізованим судом України відкрито касаційне провадження. Наразі всі відповідачі незаконно проживають у домоволодінні. За час їх проживання утворилася велика заборгованість по комунальним платежам.

На підставі викладеного просять суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з домоволодіння по вулиці Липнева, будинок 21 в м. Дніпропетровську, стягнути заборгованість по комунальним платежам у розмірі 9649,58 грн. та судові витрати по справі (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити. Позивач ОСОБА_2 пояснила, що була усна домовленість з відповідачем ОСОБА_3 про її вселення. Іншої домовленості про проживання не було. Рішенням суду відповідача було виселено, але вона не виселена. За будинок не платить, утворилася заборгованість, надсилають повідомлення про борги позивачу ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Наполягала на виселенні відповідачів, оскільки на разі ще власник домоволодіння та земельної ділянки ОСОБА_1 Рішення про скасування договорів дарування на разі переглядається Вищим спеціалізованим судом України.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила відмовити. Зазначила, що вимоги позивачів не відповідають правовим підставам, на які посилаються.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08.09.2014 року укладено договір дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_10, серія та номер 3614, зареєстрованого індексний номер 15638551 від 08.09.2014 року ОСОБА_2 (дарувальник), подарувала ОСОБА_1 (обдарований) житловий будинок № 21 по вул. Липневій у м. Дніпропетровську, що належав ОСОБА_2, а саме: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.11.2012 року, державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_11, в реєстрі за № 1-2180, спадкова справа № 673/09; 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.12.2013 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_10, в реєстрі за № 6145 (а.с.14).

08.09.2014 року укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, серія та номер 3619, зареєстрованого індексний номер 15640555 від 08.09.2014 року ОСОБА_2 (дарувальник) подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ вул. Липнева, земельна ділянка 21, кадастровий номер: :09:338:0006, що належала ОСОБА_2, а саме: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.11.2012 року, державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_11; 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.12.2013 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_10 (а.с.15).

Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2015 року право власності на домоволодіння по вул. Липнева, буд. 21 в м. Дніпропетровську та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 168 881 (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 коп. та вирішено питання щодо судових витрат (а.с.4-6).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 192175,50грн. та судові витрати по справі у розмірі 2166,35грн. (а.с.7-9).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві власності будинком №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську шляхом зобовязання ОСОБА_12 звільнити вказане житлове приміщення, а саме - будинок №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.10-11).

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_3 вселилася у домоволодіння за усною домовленістю з ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року дане рішення залишено без змін (а.с.12).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2015 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку №21 по вул. Липневій у м. Дніпропетровську між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3614. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Липнева, 21, кадастровий номер: :09:338:0006, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 08 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №3619. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.16-17).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області дане рішення від 20.04.2015 року залишено без змін (а.с.18-19).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі за позовам ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року (а.с.20).

З розписки від 03.07.2014 року складеною ОСОБА_3 вбачається, що у домоволодінні по вул. Липнева буд. 21 в м. Дніпропетровську проживає вона зі своєю донькою ОСОБА_4, унуком ОСОБА_13 та чоловіком доньки ОСОБА_5 Зобов'язується звільнити будинок до 08.07.2014р. (а.с.13).

З наданих позивачем повідомлень від ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", ПАТ "Дніпрогаз", ПАТ "Дніпроводоканал" по вул. Липнева, буд. 21 існують борги по комунальним платежам. За електропостачання 1161,02грн., водопостачання та водовідведення 682,17грн., газопостачання 7806,39грн. (а.с.21-22).

Доказів сплати цієї заборгованості суду надано не було. Позивачі в судовому засіданні підтвердили той факт, що заборгованість комунальним службам наразі ніким не сплачена.

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно. які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 334 ЦК України, позивач ОСОБА_1 наразі є власником домоволодіння №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську та земельної ділянки, наділений правом володіння, користування та розпорядження цим домоволодінням.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Представник відповідачів в судовому засіданні не заперечувала проти фактичних обставин справи в тій частині, що вони проживають у спірному домоволодінні, у звязку з чим зазначені обставини доказуванню не підлягають. Відповідачі не мають права власності чи права проживання за цією адресою, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_2, то вони не підлягають задоволенню, оскільки вона наразі не є власником домоволодіння. Крім того, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська за її позовом зобовязано ОСОБА_3 звільнити житлове приміщення, а саме - будинок №21 по вул. Липнева у м. Дніпропетровську, рішення суду набрало законної сили.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів 9649,58грн. заборгованості по комунальним платежам суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Оскільки позивачі цей обовязок не виконали, заборгованість не сплачена, а тому позивач не набуває права вимоги до відповідачів про регресне стягнення виконаного ними одноособово зобовязання. Суд вважає за необхідне в задоволенні цієї частини позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391, 544 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 95, 116, 162 Житлового кодексу України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 61, 88, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із житлового будинку № 21 по вул. Липневій у м.Дніпропетровську, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., по 81 грн. 20 коп. з кожного.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков