Номер провадження 6/754/699/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві подання державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 року державний виконавець Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання судових рішень керівнику ПрАТ "Енергошляхбудмеханізація" ОСОБА_2, мотивуючи це тим, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження, зокрема: з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 року № 910/13825/14 про примусове виконання рішення цього ж суду від 16.10.2014 року у справі № 910/13825/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" боргу в сумі 236275, 26 грн. та 4725, 50 грн. судового збору; з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 28.05.2014 року № 910/1631/14 про примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2014 року у справі № 910/1631/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" 1218, 00 грн. судового збору; з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 року № 910/25352/14 про примусове виконання рішення цього ж суду від 17.12.2014 року по справі № 910/25352/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" боргу у сумі 78187, 58 грн. Постанови про відкриття виконавчого провадження були своєчасно направлені боржнику для виконання, але у строки, надані для добровільного виконання, судові рішення не виконані. Державним виконавцем були проведені виконавчі дії для примусового виконання судових рішень, але позитивних результатів це також не дало. На підставі викладеного державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду а межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов"язань, покладених судовими рішеннями, керівника ПрАТ "Енергошляхбудмеханізація" ОСОБА_2.

В судове засідання державний виконавець не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника, тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження, зокрема: з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 24.12.2014 року № 910/13825/14 про примусове виконання рішення цього ж суду від 16.10.2014 року у справі № 910/13825/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" боргу в сумі 236275, 26 грн. та 4725, 50 грн. судового збору; з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 28.05.2014 року № 910/1631/14 про примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2014 року у справі № 910/1631/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" 1218, 00 грн. судового збору; з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.01.2015 року № 910/25352/14 про примусове виконання рішення цього ж суду від 17.12.2014 року по справі № 910/25352/14 про стягнення на користь ПАТ "Укренергобудмеханізація" боргу у сумі 78187, 58 грн.

Як вказано в поданні державного виконавця, боржник судові рішення добровільно не виконує належним чином, державним виконавцем було вжито заходів примусового виконання, спрямованих на повне та фактичне виконання виконавчих документів, у спосіб та порядок, встановлений Законом України "Про виконавче провадження", але позитивних результатів це не дало.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов′язковими для виконання на всій території України.

Згідно із вимогами ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в′їзду в Україну громадян України громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачу паспорту, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов′язання до виконання зобов′язань, або розв′язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов′язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або він ухиляється від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов′язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у цих же випадках. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В поданні державний виконавець просить суд обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, зважаючи на те, що останній ухиляється від виконання судових рішень, а вжиті державним виконавцем примусові заходи не дали позитивних результатів.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеженні у праві виїзду за межі України" за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" "державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У судовій практиці постає питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки у Законі його значення не розкрито. Статтею 90 Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Зважаючи на викладене, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом. У судовій практиці трапляються приклади мотивування судових рішень про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 вказаного вище Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо)."

Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані Верховним Судом України роз"яснення, недоведеність державним виконавцем факту ухилення керівника підприємства ОСОБА_2 від виконання зобов"язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення подання державного виконавця немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, -

УХВАЛИВ:

Відмовити державному виконавцю Гудзю Р.В. у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′яти днів з дня проголошення.

Головуючий: