Номер провадження: 22-ц/785/6206/15
Головуючий у першій інстанції Наумчак Л.І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Київської районної державної адміністрації ОМР, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 24 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Подружні стосунки не склалися у зв'язку із чим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Малолітні діти лишилися проживати разом із позивачем.

Як зазначила ОСОБА_2, відповідач не піклується про дітей, матеріальної допомоги не надає, з дітьми не спілкується, не виховує.

Позивач також посилається на те, що син - ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, хворим на ДЦП, що зумовлює обмеження його нормальної життєдіяльності та потребує додаткової соціальної допомоги і захисту, а також потребує медичного лікування в тому числі і закордонного. Відповідач згоди на виїзд за кордон ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 на лікування не надає.

Оскільки сторони по справі згоди не дійшли, позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2014 року цивільну справу передано на розгляд до Балтського районного суду Одеської області.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року та ухвалити нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03 грудня 2010 року було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до фотокопії свідоцтв про народження,- відповідач являється батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач надавав в установленому порядку дозвіл на вивезення дітей за кордон на лікування тричі, що підтвердила в судовому засіданні позивач, хоча в позовній заяві заперечувала дану обставину.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні розписок та квитанцій банків,- за період , починаючи з 2010 року до теперішнього часу позивач отримала від відповідача на утримання дітей 36200 гр., хоча в позовній заяві заперечувала дану обставину, як і під час першого судового засідання, і тільки після перевірки даних квитанцій шляхом відповідних запитів суду, а також наданих довідок банків, якими підтверджено отримання позивачем грошових переказів на суму 28500 грн., оскільки не все в архівах банків збереглося, та не всі банки надали відповідь, - позивач визнала даний факт тільки в сумі підтвердженій крім оригіналів квитанцій,- наданими відповідями банків.

Після рішення Київського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2012 року, яким відмовлено в позбавлені відповідача батьківських прав, відповідач надав матеріальної допомоги в розмірі 21300 гр. добровільно,оскільки позивач після рішення суду не звертала виконавчий лист до примусового виконання в частині стягнення аліментів.

Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подав до суду письмовий висновок щодо вирішення спору, відповідно до якого вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Суд обгрунтовано не погоджується з даним висновком, вважаючи його недостатньо обґрунтованим, та таким що суперечить інтересам дітей, оскільки був наданий без дослідження матеріалів, які були надані відповідачем суду, т.т. в неповній мірі було враховано обставини, які мають суттєве значення.

Згідно з п. 15 Постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

П.16 вищевказаного ПВС України вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу докультурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.11 п.1 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 п.1 кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду, що позивачем не надано доказів, що відповідач навмисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тому в позові повинно бути відмовлено.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом доказів щодо здійснення відповідачем матеріальної допомоги на виховання дитини, неправильну оцінку висновку органу опіки та піклування, неналежну участь відповідача у вихованні дитини як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані належними доказами які досліджені в судовому засіданні і яким судом дана правильна правова оцінка.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: І.А. Артеменко

В.О. Суворов