Номер провадження: 22-ц/785/3083/15
Головуючий у першій інстанції Чебан Н. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її сусід ОСОБА_3 неодноразово ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, здійснював протиправні дії відносно її майна, що у свою чергу вплинуло на душевний спокій позивачки, у неї порушився сон, вона стала роздратованою, погіршилося її здоров`я.

На підставі вищевикладеного, позивач, уточнивши 17.12.2014 року свої позовні вимоги, остаточно просила суд визнати висловлювання ОСОБА_3, що мали місце 26.06.2013 року, такими, що принижують та порушують її особисті права, честь та гідність; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 22900 грн.; стягнуті гроші перерахувати на рахунок НОМЕР_1, який відкритий на ім'я ОСОБА_4 в Одеському обласному управлінні АТ "Ощадбанк" м. Одеса 339 ОПЧ Білгород-Дністровський, вул. Кірова, 28 Філія /328845/000339/060339/,67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 233,40 грн.

Справа слухалась судами неодноразово.

Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2013, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено (а.с. 60-62, 90-93).

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року вищевказані судові рішення були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.121-122).

Мотивом скасування судових рішень було те, що суд не дав належної оцінки висловлюванням позивача у відношенні відповідача, які ним були визказані в принизливій формі у присутності більше ніж двох осіб, а саме, що вона "шизофренічка", "недолікована", "хвора на голову".

Також в ході нового судового розгляду суду належало встановити, чи було поширено відповідачем інформацію про позивача в присутності членів комісії представників органів державної влади та місцевого самоврядування у липні 2013 року, а якщо було, то яку саме; чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням, чи є підстави для відшкодування моральної шкоди з огляду на характер поширеної інформації.

Останнім рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди було задоволено частково.

Визнано такими, що принижують честь та гідність ОСОБА_4 висловлювання ОСОБА_3, які мали місце 26 червня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня та судові витрати у розмірі 233 грн.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового - про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що загальний зміст та дійсність висловлювання відповідача на її адресу, які мали місце 26.06.2013 року під час конфліктної ситуації, мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивача з точки зору принципу людської моралі.

Оскільки висловлювання, які були виражені в принизливій та образливій формі, були поширені по відношенню до позивача у присутності більш ніж 2-х сторонніх осіб, у тому числі представників органів місцевого самоврядування, то суд обґрунтовано визнав їх такими, що принижують честь та гідність ОСОБА_4 і не являються оціночним судженням.

Враховуючи, що в силу ст. 280 ЦК України фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням, то суд дійшов також обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, розмір якої суд оцінив у розмірі 1 (однієї) грн., і рішення суду в цій частині позивачем ОСОБА_4 не оскаржується.

Колегія суддів частково погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, колегія суддів погоджується з рішенням суду стосовно того, що висловлювання відповідача ОСОБА_3, які ним були визказані на адресу позивача ОСОБА_4 26.06.2013 року під час конфліктної ситуації, мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивача з точки зору принципу людської моралі, були виражені в принизливій та образливій формі, поширені у присутності більш ніж 2-х сторонніх осіб, у зв'язку з чим суд обґрунтовано визнав їх такими, що принижують честь та гідність ОСОБА_4

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є сусідами, між ними існує давній конфлікт з приводу суміжного землекористування і зведення споруд.

З метою вирішення вказаного спору, 26.06.2013 року до земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін, прибула комісії виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради,в присутності якої відповідач ОСОБА_3 і допустив висловлювання відносно відповідача ОСОБА_4, які принижують її честь та гідність.

Ці обставини підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Так свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідач неодноразово, а також під час коли до них завітала комісія 26.06.2013 року, допускав зі свого боку на адресу позивача висловлювання в нецензурній, брутальній, принизливій формі та кричав, що вона "шизофренічка, жінка легкої поведінки, тощо" (а.с.143-146,150-151)

Свідок ОСОБА_6, яка 26.06.2013р. входила у склад комісії виконавчого комітету міської ради, в судовому засіданні пояснила, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_4, комісія прибула за місцем проживання сторін 26.06.2013р.

Під час вирішення виниклого спору між сусідами виникла сварка, в ході якої відповідач щось кричав на адресу позивача, але вона не пам'ятає подробиці обставин, оскільки пройшло значно багато часу (а.с.147-149,151).

Із пояснень позивача, які вона дала в судовому засіданні, слідує, що в ході згаданої конфліктної ситуації відповідач висказував на її адресу наступні висловлювання на російській мові, а саме: "Убирайся с этого дома, ты же его не покупала, значит здесь никто!", говорив, що вона "шизофренічка", "недолікована" та "хвора на голову", "когда ты здохнеш, шизофреничка!".

Позивач зазначила, що казані висловлювання є образливими та такими, що принижують її честь та гідність. Вищевказані медичні діагнози, поставлені відповідачем, який не має освіти лікаря, не відповідають дійсності та поставили під сумнів розумові здібності ОСОБА_7, оскільки були висловлені у присутності членів комісії - посадових осіб виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

Позивач також стверджувала, що іноді відповідач дозволяє собі дзвонити на її домашній телефон вночі, висловлюючись до неї у принизливій формі та погрожуючи їй фізичною розправою.

Пережиті нею переживання позначаються на її самопочутті та здоров`ї, оскільки вона має хворе серце, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.28).

Так, у ч. 1 ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини.

Відповідно до ст. 28 та ст. 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Статтями 270, 275 та 297 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Способом захисту порушеного особистого немайнового права позивачем обрано шлях визнання образливих та принизливих висловлювань ОСОБА_3 на її адресу, що мали місце 26.06.2013 року, такими, що принижують її честь та гідність.

Таким чином, суд першої інстанції, з чим повністю погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки висловлювання відносно неї з боку відповідача ОСОБА_3 не є оціночними судженнями, а носять відвертий принизливий характер, який посягає на її честь та гідність.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого і правильного висновку стосовно того, що висловлювання відповідача на адресу позивача, які мали місце 26.06.2013 року під час конфліктної ситуації, мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивача з точки зору принципу людської моралі, були виражені в принизливій та образливій формі, конкретно не зазначив цих висловлювань, як на те вказано в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.122).

Колегія суддів зазначає, що не всі висловлювання відповідача, які ним визказувались 26.06.2013 року на адресу позивача, носили виражений негативний і непристойний характер, у зв'язку з чим суд мав зазначити конкретні висловлювання, які принизили її честь і гідність.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено і не спростовано відповідачем, що такими висловлюваннями є те, що відповідач говорив про позивача, що вона: "шизофренічка", "недолікована" і "хвора на голову".

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити, та абзац другий резолютивної частини рішення після слів: "…які мали місце 26 червня 2013 року" доповнити словами наступного змісту: "а саме про те, що ОСОБА_3 у присутності членів комісії Білгород-Дністровської міської ради ображав ОСОБА_4 нецензурною лайкою, поширював інформацію про те, що вона "шизофренічка", "недолікована" і "хвора на голову".

Що стосується вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив із наступного.

У відповідності до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів про примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий ступник, соціальна "тінь" будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

В даному випадку, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд виходив із принципів розумності та справедливості, а також врахував ступінь вини відповідача, який в присутності інших громадян, припустив у своїх виказуваннях образливі та принизливі висловлювання на адресу позивача; глибину моральних страждань позивача, честь, гідність якої була принижена, що порушило звичайний уклад її життя, спричинило моральні страждання.

У зв'язку з цим, суд оцінив розмір завданої моральної шкоди позивачу у сумі 1 (однієї) грн., з чим колегія суддів погоджується частково. Однак, враховуючи, що рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів позбавлена можливості вирішувати питання щодо зміни рішення в цій частині.

Так, згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить принципам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності.

На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Однак, враховуючи, що суд першої інстанції не конкретизував висловлювань відповідача на адресу позивача, які принижують її честь і гідність, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити, про що зазначено вище.

В іншій частині оскаржуване рішення належить залишити без змін, оскільки воно ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2015 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення після слів: "…які мали місце 26 червня 2013 року" доповнити словами наступного змісту: "а саме про те, що ОСОБА_3 у присутності членів комісії Білгород-Дністровської міської ради ображав ОСОБА_4 нецензурною лайкою, поширював інформацію про те, що вона "шизофренічка", "недолікована" і "хвора на голову".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський