Справа № 2/593/70/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2015 р. м.Бережани

В складі: судді Німко Н.П.

При секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом представників позивачів ОСОБА_1 в інтересах позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_4, за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Бережанської державної нотаріальної контори про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права спільної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів ОСОБА_1, діючи в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4, згідно уточненого складу учасників процесу - за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Бережанської державної нотаріальної контору й згідно уточнених позовних вимог просила суд поновити позивачам строк позовної давності; визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 20 лютого 2001 року та Реєстраційне посвідчення Бережанського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 06 травня 2001 року, яке посвідчує справо приватної власності ОСОБА_6 на житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право спільної власності на 1/5 частку житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право спільної власності на 1/5 частку житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві та заяві про уточнення й зміну позовних вимог сторона позивача зазначила, що 12 листопада 1988 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 (надалі відповідач), після чого стала проживати разом із відповідачем за його місцем проживання в АДРЕСА_1. На той час там також проживали бабуся відповідача ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх з відповідачем донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився їх син ОСОБА_2(далі - позивачі). Після народження позивачі проживали у тому ж будинку по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 22 вересня 2014 року вона ( представник позивачів) подала заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини після її смерті, однак отримала відмову з тих підстав, що житловий будинок буде успадкований відповідачем ОСОБА_4 як спадкоємцем першої черги, оскільки він подав відповідну заяву, а її (представника позивачів) частки, в тому числі й частки позивачів, у вказаному майні не має. Так, після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, мати відповідача ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги дійсно вступила в управління спадковим майном спадкодавиці й фактично прийняла спадщину після неї. В подальшому, на ім»я ОСОБА_6 ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою незаконно видане свідоцтво про право спадщину за законом НОМЕР_2 від 20 лютого 2001 року на цілий житловий будинок по АДРЕСА_1; також 06 травня 2001 року Бережанським ОК МБТІ на ім»я ОСОБА_6 видано й реєстраційне посвідчення на право власності на зазначений будинок в цілому. Внаслідок видачі таких правовстановлювальних документів були порушені права малолітніх на той час позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Так, ОСОБА_7 померла до 01 липня 1990 року, а тому її частка у колгоспному дворі не могла бути об'єктом спадкування, а підлягала поділу між членами колгоспного двору, що залишились. Відповідно до виписки з по господарської книги №4 Шибалинської сільської ради за 1986-1990 р. р. головою колгоспного двору була ОСОБА_7. Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2. у вказану по господарську книгу внесені не було через закінчення її ведення. Однак відповідно до довідки про склад сім'ї від 27 листопада 2014 року виданої Шибалинською сільською радою, станом на 15 квітня 1991 року до складу сім'ї ОСОБА_6 входили її онуки ОСОБА_9 та ОСОБА_2, інших членів сім'ї не вказано.

Враховуючи те, що після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_7 її донька ОСОБА_6, мати відповідача, продовжувала проживати у вказаному домоволодінні та працювати дояркою у колгоспі ім. Мічуріна, станом на 15 квітня 1991 року домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, зберегло статус колгоспного двору. Таким чином позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які приходились онуками ОСОБА_6, станом на 15 квітня 1991 року були членами вказаного колгоспного двору і як неповнолітні особи мали частки у його майні. В свою чергу ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_4 також мають свою частку в згаданому майні колгоспного двору, оскільки не зважаючи на те, що вони вибули з колгоспного двору, участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору вони не приймали менше ніж три роки підряд ( відповідач ОСОБА_4 з лютого 1990 року до 15 квітня 1991 року, ОСОБА_10 - з 10 травня 1990 року по 15 квітня 1991 року). А тому, станом на 15 квітня 1991 року, право на частки в майні колгоспного двору, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, мали ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_4, малолітні позивачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 і розмір їх часток становить по 1/5 за кожним. З наведених підстав просять скасувати згадані свідоцтво про право на спадщину та реєстраційне посвідчення Бережанського ОКМБТІ. Про такі факти стороні позивача стало відомо у вересні 2014 року під час збору документів для спадкування після смерті ОСОБА_6 Враховуючи те, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в силу свого віку під час прийняття спадщини та виготовлення правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_6 про право власності на цілий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1, не могли самостійно захищати свої інтереси, а про порушення своїх прав дізнались у вересні 2014 року, такі причини пропуску строку позовної давності вони вважають поважними, просять його при необхідності поновити та захистити їх порушене право шляхом постановлення судового рішення про задоволення заявлених вимог.

У судове засідання позивачі та їх представники не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи. Представником представника позивачів подано письмову заяву в якій сторона позивача просить розглядати позов за відсутності їх сторони з урахуванням уточнених та змінених позовних вимог, відповідно до поданої заяви; позовні вимоги підтримують й просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи; подав в адресу суду письмову заяву в якій просить суд проводити судові засідання без його участі, за участі його представника ОСОБА_11, який буде діяти на підставі довіреності.

Представник відповідача ОСОБА_11 також в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи. Подав до суду письмову заяву в якій змінені та уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розгляді справи за даним позовом присутнім бути не може, просить позов розглядати за його відсутності із врахуванням його правової позиції щодо заявлених позовних вимог. До матеріалів справи також додано фотокопію довіреності від 26 лютого 2015 року, згідно як відповідач ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_11 представляти його інтереси у всіх судах, в тому числі й з правом визнання позову.

У судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Бережанської Державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Тернопільській області не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи. Завідувачем Бережанської державної нотаріальної контори Гетьман І.М. подано суду письмову заяві, згідно якої третя особа не заперечує проти задоволення позову у справі й покладається на думку суду.

Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази надані стороною позивачів, прийшов до висновку, що уточнені та змінені позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи із таких підстав.

Згідно ч.І ст. З Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.6 ППВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», N 20 від 22.12.95 року, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

На час виникнення обставин, що дають підстави набуття спільної часткової власності членів колгоспного двору діяли норми ст. 120 та ст. 123 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до статті 61 ЦПК України, підстави звільнення від доказування - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що учасниками процесу фактично визнано й не заперечено наступні факти та обставини.

Станом на 08 січня 1988 року головою колгоспного двору, який складався із 4-х членів, розташованого по АДРЕСА_1 була ОСОБА_7; окрім неї членами зазначеного колгоспного двору на той час були ОСОБА_6, ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_4

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Після її смерті донька померлої ОСОБА_6 (мати відповідача) продовжувала проживати у вказаному домоволодінні та працювати дояркою у колгоспі ім. Мічуріна, а тому станом на 15 квітня 1991 року згадане будинковолодіння зберегло статус колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_7, в порушення чинного на той час законодавства та права інших членів зазначеного колгоспного двору, на ім'я ОСОБА_6 ( одного із членів двору), 20 лютого 2001 року завідувачем Бережанської державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за (зареєстроване в реєстрі за №-595 спадкова справа) як єдиному спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 на цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_6 також було видане й оскаржуване реєстраційне посвідчення Бережанського ОК МБТІ на цілий житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1. (за реєстровим №-302 від 06 травня 2001 року).

Відповідно до вищезгаданих норм закону, після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 її частка в розмірі 1/4 частини у майні колгоспного двору - житловому будинку із надвірними будівлями спадкуванню не підлягала, а юридично перейшла та розподілилася рівними частками між зазначеними членами згаданого колгоспного двору.

Згідно виписки з по господарської книги №4 Шибалинської сільської ради за 1986-1990 р. р. відомості як про членів згаданого колгоспного двору щодо позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 1.3. у неї внесено не було внаслідок закінчення строку її ведення. Поряд з цим. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 27 листопада 2014 року Шибалинської сільської ради, станом на 15 квітня 1991 року до складу сім'ї ОСОБА_6 входили її онуки ОСОБА_9 та ОСОБА_2.( позивачі), інших членів сім'ї не вказано. Таким чином позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, станом на 15 квітня 1991 року були членами вказаного колгоспного двору і як неповнолітні особи мали право на відповідну частку у його майні. Решта членів згаданого колгоспного двору - ОСОБА_10 - вибув із згаданого колгоспного двору 10 травня 1990 року, а відповідач ОСОБА_4 вибув з колгоспного двору в лютому 1990 року. Однак і за ними збереглося їх право відповідну частку у майні зазначеного колгоспного двору, оскільки станом на 15 квітня 1991 року після вибуття зазначених осіб, термін протягом якого вони не приймали своєю працею і коштами участі у веденні спільного господарства зазначеного двору був менший від трьохрічного.

Отже, станом на 15 квітня 1991 року, право на частки в майні колгоспного двору, що знаходився за адресою АДРЕСА_1, мали ОСОБА_6, ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_13 і позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Розмір часток зазначених осіб у майні колгоспного двору є рівним і становить по 1/5 частки за кожним.

Із зазначених підстав суд вважає, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину видане з порушенням норм закону, що призвело до порушення права власності інших осбі, а тому підлягає до скасуванню. Із зазначених підстав, як похідне, також підлягає й скасуванню оскаржуване реєстраційне посвідчення Бережанського ОК МБТІ.

Ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом…Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. і

Відповідно до норм. ст. 392 ЦК України Власник майна може пред2явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки в судовому засіданні є встановленим факт порушення права позивачів на їх частку в нерухомому майні та встановленим факт правомірності набуття у власність позивачів майна колгоспного двору, а саме - по 1/5 частці за кожним житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1, захист такого права позивачів повинен бути здійсненним шляхом визнання за ними такого права судовим рішенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,60,61. 79, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 112, 120, 123 ЦК УРСР, ППВС України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», N 20 від 22.12.95 року ч.2 ст. 123 ЦК УРСР ст.ст. 321,328 392 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_1 від 20 лютого 2001 року ( реєстр. №- 595 спадкова справа), видане Бережанською державною нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_6 на цілий житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати Реєстраційне посвідчення Бережанського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 06 травня 2001 року ( реєстр. №-302) на ім»я ОСОБА_6 про право приватної власності на цілий житловий будинок із надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, як членом колгоспного двору право власності на 1/5 частини у житловому будинку із відповідною часткою у надвірних будівлях по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, як за членом колгоспного двору право власності на 1/5 частини у житловому будинку із відповідною часткою у надвірних будівлях по АДРЕСА_1

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Німко Н.П.