БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4851/15-ц
провадження № 2/361/2322/15
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

26 жовтня 2015 р. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» про визнання майнового права на частку в обєкті незавершеного будівництва та визнання права на отримання обєкту інвестування в натурі,-

встановив :

Позивач просить суд визнати за ним майнове право на частку в обєкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої ним квартири № 183 на 15 поверсі у другій секції, загальною площею 44,75 кв.м, у будинку, що будується, за адресою: Київська область, м.Бровари, вул.Черняховського, будинок № 21-Б, та на отримання в натурі обєкта інвестування проінвестованої квартири, мотивуючи тим, що в порушення умов укладеного сторонами договору № 62-ф від 24.10.2011 р. про участь у спільному будівництві житлового будинку відповідач ТОВ «Т-Фактор» будинок не добудував, затримує виконання своїх договірних зобовязань, та квартиру у його власність не передав.

Позивач просив розглянути справу без його часті в заочному порядку згідно його заяви, на задоволенні позовних вимог наполягав просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, завчасно, рекомендовані листи направлялись за адресою місцезнаходження товариства згідно витягу з ЄДР, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, заяв про відкладення або розгляду справи без його участі не подав. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

03 грудня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» і ОСОБА_1 був укладений попередній договір № 62.

Відповідно до п.1 попереднього договору сторони зобовязались у майбутньому у строк до кінця третього кварталу 2011 року укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах, визначених цим договором.

Предметом основного договору купівлі продажу у відповідності до п.2.2 попереднього договору є квартира № 183, що знаходиться у другій секції на 15 поверсі, загальною площею 44,75 кв.м, по вул. Черняхівського, 21-Б в місті Бровари Київської області. Предмет основного договору купівлі продажу належить ТОВ «Північзахідтрансбуд» на підставі договору № 2/Ч про пайову участь від 16.08.2007 р.

Згідно п.2.3 попереднього договору, вартість предмету основного договору (квартири) становить 290 875, 00 грн. з розрахунку 6500,00 грн. за один метр квадратний.

У п. 2.6 попереднього договору сторони домовилися про попередню оплату ціни предмету договору в сумі 290875,00 грн. до 04.12.2010р.

З квитанції до прибуткового касового ордеру № 37 від 03.12.2010р. вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Північзахідтрансбуд» вартість квартири у сумі 290875,00 грн. за договором № 62 від 03.12.2010 р., тобто у повному розмірі вартості.

24 жовтня 2011 року між позивачем та ТОВ «Т-Фактор» укладено договір № 62-ф про участь у спільному будівництві житлового будинку в м.Бровари по вул.Черняхівського, 21-Б.

Відповідно до пп. 2.1, 2.2 договору ТОВ «Т-Фактор» як правонаступник ТОВ «Північзахідтрансбуд» зобовязалось добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати обєкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,75 кв.м. на 15 поверсі, 2 секції у власність ОСОБА_1 в першому кварталі 2012 року.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. договору внеском ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку; внеском позивача у спільне будівництво житлового будинку є належна йому частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання Договору.

Згідно з п.п. 2.5, 2.5.1 договору загальна вартість обєкту нерухомості станом на момент підписання договору становить 290875,00 грн.; вартість внеску ОСОБА_1 станом на момент підписання договору становить 290875,00 грн.

Після здійснення остаточних розрахунків ТОВ «Т-Фактор» зобовязалося передати позивачу обєкт нерухомості і всі необхідні документи для оформлення ним права власності на квартиру (п. 3.1.6 договору).

Відповідно до пп. 5.1, 5.2 договору про участь у будівництві цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передачі ТОВ «Т-Фактор» обєкта нерухомості у власність ОСОБА_1

Таким чином, позивач належним чином та своєчасно виконав зобовязання за договором № 62-ф від 24.10.2011 р., оплатив визначену сторонами у договорі вартість обєкта нерухомості.

Проте, всупереч умовам п. п. 2.2, 3.1.6 зазначеного договору відповідач ТОВ «Т-Фактор», який є правонаступником ТОВ «Північзахідтрансбуд», своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконав, у встановлений сторонами строк, а саме до теперішнього часу житловий будинок не добудував та обєкт нерухомості у власність позивача не передав.

За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є обєктами цивільних прав.

У ч. 2 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права, зокрема права вимоги.

Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 зазначив, що майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обєктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права.

За змістом ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України.

У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

У ч. 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права.

Враховуючи, що відповідач своїх зобовязань в обумовлені договором строки, не виконав, не створив проінвестоване майно, і проінвестований обєкт нерухомості у власність позивачу не передав, суд дійшов висновку, що позивач як добросовісний учасник договору, який виконав договір, має право вимагати від відповідача виконання договору і зобовязань, що виникли у нього за договором, має право захищати порушені права у визначений ним спосіб. Суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, і є підстави для визнання за позивачем майнових прав на проінвестований ним конкретно визначений обєкт у розмірі вартості внеску 290875,00 грн.

Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права на отримання вказаної квартири в натурі у майбутньому після створення цього нерухомого майна охоплюються визнанням за позивачем майнових прав на квартиру та додаткового закріплення рішенням суду не потребують.

Також стягненню на користь позивач з відповідача підлягають судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на квартиру № 183, на 15 поверсі у другій секції, загальною площею 44,75 кв.м, за адресою: Київська область, м.Бровари, вул.Черняховського, будинок № 21-Б, у розмірі вартості внеску в сумі 290875 грн. (двісті девяносто тисяч вісімсот сімдесят пять гривень);

в іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Т-Фактор на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2909,00 грн. (дві тисячі девятсот дев'ять гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання даної заяви.

Повний текст заочного рішення виготовлено 28 жовтня 2015 року.

Суддя Т.В. Селезньова