У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, відділу Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області, Деражнянської міської ради Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_7, про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи: відділ Держземагенства у Деражнянському районі Хмельницької області, Деражнянська міська рада Хмельницької області, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що ОСОБА_4 є власником 281/1000 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1. Іншим співвласником цього будинковолодіння, а саме 719/1000 частки, є ОСОБА_7 ОСОБА_5 належить на праві власності будинок, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0686 га по АДРЕСА_2. Їм стало відомо, що ОСОБА_6, який є власником житлового будинку АДРЕСА_3, було приватизовано земельні ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,3443 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за вказаною адресою, і йому видані на підставі рішень Деражнянської міської ради від 29 січня 2010 року та 11 жовтня 2011 року державні акти на право власності на земельні ділянки. Оскільки вважають, що вказані рішення та державні акти на право власності на земельні ділянки є незаконними, оскільки вони видані з порушенням процедури та порушують їх права як суміжних землекористувачів, просили задовольнити позов.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, задоволено частково. Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Останнім рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, виконавши вимоги ч. 4 ст. 388 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5, звертаючись до суду не надала відповідних доказів на підтвердження своїх вимог і обставини порушення ОСОБА_6 її прав землевласника не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик