Справа № 510/1617/14-ц Р І Ш Е Н Н Я
27.01.2015 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Памбук Л.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності, -
Відповідач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази:
Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 25 січня 2010 року померла ОСОБА_3, яка була матірю позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло:
· Земельна ділянка площею 2,40 га, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
· Земельна ділянка площею 2,55 га, яка розташована на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
· Майновий пай СВК «Прикордонник» с. Орлівка Ренійського району Одеської області, частка якого визначена у 4283 грн. або 0,0664 % вартості майна пайового фонду підприємства.
· Майновий пай СВК «Прикордонник» с. Орлівка Орлівка Ренійського району Одеської області, частка якого визначена у 7941 грн. або 0,1231 % вартості майна пайового фонду підприємства.
Під час життя померла залишила заповідальне розпорядження, яке зареєстроване у реєстрі 22.01.1999 р. за №8. Згідно заповіту, ОСОБА_3 заповідала позивачу та відповідачу по справі, земельну ділянку, право власності на яку підтверджується сертифікатом ОД №0092795 у рівних долях. ОСОБА_2 спадщину не прийняв та на користь позивача відмовився від неї. У решті майна спадкування повинне здійснюватися за законом.
Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством 6-місячній термін, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на нерухоме майно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, ОСОБА_3. Позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно із матірю, однак подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, отже вважаться таким, що прийняв спадщину.
Позивач прийняв спадщину, та звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак Державним нотаріусом ОСОБА_4, було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що у наданих документах відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
Таким чином, позивач прийняв спадщину, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього.
Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 328, 1217, 1223, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,40 га, право власності якої підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №060231, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,55 га, право власності якої підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.11.2002 року, зареєстрованим у реєстрі за №3-4100, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя К.В. Сорокін