Справа № 127/4540/15-ц
Провадження № 2/127/2616/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк Аваль», треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання договорів іпотеки недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання договорів іпотеки недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло належала на праві спільної часткової власності 1/3 частини квартири за № 10 по пров. К. Маркса, 44, в м. Вінниці.

14.06.2006 року відповідач ОСОБА_2, діючи як законний представник неповнолітнього, уклала договір купівлі-продажу належної йому частки квартири. 20.05.2006 року ОСОБА_2 за спільні гроші придбала квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому 07.07.2007 року та 14.02.2008 року між відповідачами було укладені договори іпотеки.

На момент укладення договорів позивач був неповнолітнім та постійно проживав в спірній квартирі, в звязку з чим вважає, що порушено його інтереси, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Представник позивача в ході судового засідання позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що в 2006 році вони з чоловіком вирішили змінити житлові умови та знайшли квартиру АДРЕСА_2. Оскільки коштів на її придбання в них з відповідачем ОСОБА_3 не було, вони вирішили продати квартиру за № 10 по пров. К. Маркса, 44, в м. Вінниці що належала їй з позивачем на праві спільної часткової власності та за рахунок цих коштів придбати квартиру № 48, по вул. Свердлова, 141. Враховуючи те, що позивач на той час був неповнолітнім для укладення договору купівлі продажу від його імені його частки квартири АДРЕСА_3, нею був отриманий дозвіл виконавчого комітету Вінницької міської ради. Також нею був отриманий дозвіл виконавчого комітету Вінницької міської ради на купівлю 1/3 частини квартиру АДРЕСА_2.

Однак в подальшому з метою спрощення процедури розпорядження квартирою № 48 по вул. Свердлова, 141, в м. Вінниці, вона спочатку 20.05.06 року уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, а 14.06.06 року уклала договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3. Також відповідач підтвердила, що вона разом з чоловіком та позивачем постійно проживали в квартирі по вул. Свердлова з моменту її придбання.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що він з дружиною та сином ОСОБА_6 проживали в м. Вінниці спочатку по пров. К. Маркса, в 2006 році переїхали жити у придбану квартиру АДРЕСА_4.

Представник ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» заперечив проти позову з тих підстав, що банку не надано інформації про те, що в квартирі проживала неповнолітня дитина, то відсутня підстава вимоги дозволу органів опіки та піклування на передачу квартири в іпотеку.

Приватний нотаріус згідно заяви просила слухати справу у її відсутність.

Представник служби у справах дітей при вирішенні спору просив врахувати інтереси дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що в 2006 році в будинок по вул. Свердлова, 141, приїхала сімя ОСОБА_3 разом з малолітнім сином, які проживали в квартирі № 48. Він їх постійно бачив, вони спілкувались.

Свідок ОСОБА_8 в судому засіданні підтвердила, що відповідачі ОСОБА_3 разом з позивачем ОСОБА_1 з 2006 року проживали по вулиці Свердлова. Свідок їх бачив майже кожного дня, в 2008 році в них народився ще один син.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що в 2006 році сімя ОСОБА_1 разом з сином переїхала жити на вул. Свердлова. Вона їх бачила майже кожного місяця.

Вислухавши осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та вдіповдіні їм правовідносини.

Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 23 липня 1995 року, що посвідчується свідоцтвом про укладення шлюбу, вчиненому Вінницьким міським відділом РАЦС, актовий запис № 1645 (а.с. 15).

В період перебування в шлюбі в них народилися сини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 28.12.00 року, згідно рішенням виконкому Вінницької міської ради за №1881 від 28.12.00 року, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації 25.05.01 року під №748/45233 в реєстровій книзі № 495, позивачу ОСОБА_1 належала на праві спільної часткової власності 1/3 квартири за номером 10, яка знаходиться в житловому будинку за номером 44, розташованому в місті Вінниця по провулку К.Маркса.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1077 від 27 квітня 2006 року було дозволено ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, і діє за згодою батька дитини ОСОБА_3 від імені малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, продаж належної йому чому частини приватизованої квартири АДРЕСА_5 без проведення банківських операцій по вкладу на імя малолітнього, а також дозволено ОСОБА_2 придбати на імя малолітнього сина ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_6 за ціною на розсуд батьків.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12 травня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу ОСОБА_11, продавець ОСОБА_12 продала, а покупець ОСОБА_2 купила квартиру під номером 48, яка знаходиться в житловому будинку під номером 141, розташованому в м. Вінниці по вулиці Свердлова (а.с. 10).

Згідно п. 3.1 договору купівлі-продажу продаж цей вчинено за 10 915 гривень,що відповідає балансовій вартості нерухомості, а не ринковій вартості, на момент її продажу.

В подальшому згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 червня 2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу ОСОБА_11, продавець ОСОБА_2, діюча від себе та від імені малолітнього сина ОСОБА_1, продала, а ОСОБА_13 купив квартиру за номером 10, яка знаходиться в житловому будинку за номером 44, розташованому в м. Вінниці по провулку К. Маркса (а.с. 9). Згідно пункту 3.1 цього договору продаж цей було вчинено за 171 700 гривень, що еквівалентно 34000 доларам США.

Згідно ч. 4. ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що у позивача ОСОБА_1 як неповнолітнього власника квартири АДРЕСА_3, безумовно виникло право власності на квартиру АДРЕСА_2.

До такого висновку суд приходить враховуючи те, що однією з підстав продажу квартири по пров. К. Маркса був дозвіл Вінницької міської ради на її реалізацію за умови забезпечення права власності неповнолітнього ОСОБА_1 на інше нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4. Проте відповідачем ОСОБА_2 цієї вимоги дотримано не було.

Відповідно до договору іпотеки від 7 серпня 2007 року іпотекодавець ОСОБА_2 є майновим поручителем ОСОБА_3 в забезпечення кредитного договору № 014/035-43/50279 від 7 серпня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: ціла квартира № 48, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Свердлова, 141.

Згідно договору іпотеки від 14 лютого 2008 року іпотекодавець ОСОБА_2 є майновим поручителем ОСОБА_3 в забезпечення кредитного договору № 014/035-43/60046 від 14 лютого 2008 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: ціла квартира № 48, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Свердлова, 141.

Як зазначалось раніше на час укладення договорів іпотеки спірна квартира перебувала в спільній сумісній власності відповідачки ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1

Крім того, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання на момент укладення спірних договорів іпотеки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваних правочинів) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Із урахуванням зазначених положень норм матеріального права суди при розгляді позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки повинні виходити з того, чи мала дитина право власності або право користування на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування при укладанні таких договорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа № 6-396ц15).

За таких обставин передача в подальшому нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України вони підлягають визнанню недійсним як такі, що порушують майнові права малолітньої дитини.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права та враховуючи те, що судом встановлено, що батьки позивача, відповідачі по справі, з 2006 року постійно проживали в спірній квартирі, місце проживання позивача, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність факту його реєстрації за цим місцем проживання сам по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

При цьому суд виходить з тих міркувань, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання на момент укладення спірних договорів іпотеки позивача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4, що підтверджується як поясненнями сторін і свідків, так і письмовими доказами. Зокрема, згідно заяви про зарахування до школи ОСОБА_2 просить зарахувати до школи сина ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24). Згідно архівної довідки № 041 від 19.02.2015 року ОСОБА_1 в 2005/2006 навчальному році навчався в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 12 м. Вінниці, домашня адреса була зазначена: АДРЕСА_7, в 2006/2007 навчальному році навчався в Спеціалізованій середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1, домашня адреса: АДРЕСА_8 (а.с. 23). При цьому після зняття з реєстрації по пров. К. Маркса, ОСОБА_1 був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_6, лише 09.07.2009 року, що підтверджується копією паспорту (а.с. 26).

Суд вважає, що визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси. Заперечення представника банку не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки доказів в підтвердження обставин проживання позивача в іншому місці відповідачем не надано, як і не спростовані інші підстави позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177 СК України, ст. ст. 203, 215, 368, 392 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 57, 60, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру за номером 48, яка знаходиться в житловому будинку за номером 141, розташованим в місті Вінниці по вулиці Свердлова, спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір іпотеки від 7 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль», який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 4180.

Визнати недійсним договір іпотеки від 14 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль», який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 773.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя