Справа № 639/5150/15-ц
Провадження № 2/639/1578/15
23 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Гаврилюк С.М.,
за участю секретаря - Богоявленської І.М., Луценко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 14.12.2013 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Харкові, по вул. Постишева, біля будинку № 38, не обрав безпечної швидкості руху та виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.01.2014 року.
Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку за відсутності відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та день судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, однак судові повістки від нього неодноразово повертались до суду за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зокрема, згідно з ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася 14.12.2013 року у м. Харкові з вини відповідача ОСОБА_2, автомобілі НОМЕР_1 та «ВАЗ 210994-20», державний номерний знак НОМЕР_2 зазнали механічні пошкодження. За вказане порушення ПДР постановою Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/70/14-п від 23.01.2014 року, яка набрала законної сили, відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ( а.с.6). Таким чином, вказані обставини не підлягають доказуванню.
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 було застраховано ПАТ «ХДІ страхування» в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, згідно з Полісом AС/6617252 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.12.2013 року ( а.с.8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС №033234, легковий седан ВАЗ 210994-20 синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с.7).
Відповідно довіреності, складеної 17.12.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, тобто після вчинення відповідачем 14.12.2013 року вказаної вище ДТП, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником в усіх державних органах з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням автомобіля ВАЗ 210994-20, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Як вказує позивач, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 зареєстрована у Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія». 04.09.2014 р. позивач звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТЗДВ «Гарантія») із заявою про виплату страхового відшкодування. 12.12.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із скаргою на дії/бездіяльність СТЗДВ «Гарантія». Моторне (транспортне) страхове бюро України своєю відповіддю від 16.01.2015 року за № 3/1-04/1093 повідомила, що на теперішній час МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований . На теперешній час МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації СТЗДВ «Гарантія») чи визнання даної страхової компанії банкрутом ( а.с.9-13).
Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникову) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати умови договору.
Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно п.п. 22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, майну третій особі.
Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон) , у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно ч. 35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до п. 33.1.4 ч.33.1 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.
При цьому, в роз'ясненнях, які містяться в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Крім того, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.
Згідно ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).
Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.
Згідно ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. (зі змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи та досліджені у судовому засіданні письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає недоведеним позивачем заподіяння йому моральної шкоди завданої внаслідок ДТП відповідачем ОСОБА_2
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 23, 979 , 988, 990, ч.1 ст. 1172, ст. 1167, ст. 1187, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України,ст. 25 Закону України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк