АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Абдуллаєвій Е.Б.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звертаючись в лютому 2015 року з вищевказаним позовом, обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачі більше 6 місяців не проживають у спірній квартирі, а відтак згідно положень ст.71-72 ЖК УРСР, вважаються такими, що втратили право користування квартирою. П.4.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов'язує особу бути зареєстрованою за дійсним місцем проживання. Більше того, проживання в одній квартирі сторонніх осіб різної статі протирічить загальним нормам суспільства. Крім того, відповідачі не несуть витрат за житлово-комунальні послуги і тим самим не виконують свої обов'язки щодо утримання квартири. За наведених вище обставин позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідачі не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та досліджені докази у їх сукупності, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_6 не знайшли свого доведення у судовому засіданні, не ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягають.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, а саме ст.ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України в той час як до застосування підлягали норми ст.ст.71,72, 116 ЖК України.

Однак, зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

А саме, як вбачається із матеріалів справи, квартира № 40, яка розташована в місті Києві по АДРЕСА_2 належить в рівних частинах на праві власності позивачу ОСОБА_6 так відповідачу ОСОБА_5, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 15.01.2003 року.

Відтак обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбаченим законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування до існуючих правовідносин відносно відповідача ОСОБА_5 норм ЦК а не ЖК є правомірними.

Щодо правовідносин які виникли між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 то відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника, які проживають разом з ним в будинку ( квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно довідки форми № 3, виданої КП «Галицьке Подільського району м. Києва» від 28.01.2015 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивач та відповідачі.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Позивач ( апелянт ) вказував, що відповідачі не проживають в спірній квартирі вже більше трьох років. У той же час останніми на підтвердження неможливості користування спірною квартирою були надані судові рішення про вселення, звернення до правоохоронних органів з питань чинення перешкод у проживанні у спірній квартирі з боку позивача.

Також апелянтом вказувалось на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги те, що відповідачі дізнавшись про створення позивачем нової сімї, стали неадекватно поводитися, як відносно самого позивача так і членів його нової родини, створювати безлад у квартирі. Тобто відповідачі постійно та систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а відтак з урахуванням ст. 116 ЖК України вони підлягають виселенню без надання іншого житла.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, так як подана до суду позовна заява не містить у собі вимог щодо виселення відповідачів в порядку положень ст. 116 ЦПК України.

А відповідно до положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачі мають інше місце проживання за адресою АДРЕСА_3 так як являються власниками даної квартири, і те, що ОСОБА_5 є власником ще одної квартири за адресою: АДРЕСА_4., а також те, що проживання в одній квартирі чужих осіб різної статті - позивача та відповідача (колишня дружина позивача) - протирічить загальним нормам суспільства - на правильність висновків суду виходячи з заявлених вимог не впливають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: