Справа № 740/3686/15-ц
Провадження № 2/740/1146/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась з позовом в якому вказала, що 13.10.2014 року між нею та ПУАТ «Фідобанк» укладено договір про надання споживчого кредиту за умовами якого банк надав їй кредит в розмірі 15200 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,99%, кінцевим строком повернення 12.10.2017 року. Вказаний договір просила визнати недійсним оскільки при його укладенні порушені її права як споживача. Так вона, як позичальник за договором була позбавлена фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки, і при його укладені, мала можливість погодитись лише на ті умови, які запропоновані їй банком. Банк грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства, щодо надання позичальнику повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Крім того всупереч вимогам чинного законодавства банк не визначив та не навів детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача; не встановив застереження про можливе настання валютних ризиків; річна відсоткова ставка за кредитом визначена не належним чином та не відповідає дійсній (фактичній); не визначив, не встановив та не розкрив необхідні обовязкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, до укладення такого кредитного правочину, забезпеченого іпотекою; не визначив та не встановив порядок дострокового виконання основного зобовязання в разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобовязань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; не визначив та не встановив право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання; не зазначив реквізити ліцензії та/або свідоцтва банку про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків. Вищевказане на думку позивача свідчить про те, що сторонами спірного кредитного договору не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, відповідачем не виконані норми Законів, тому в позивача немає підстав вважати, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства України. А відтак наявність всіх порушень є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного договору недійсним в звязку з недотриманням банком вимог закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення. В запереченнях просить суд відмовити в задоволенні позову, так як позов є необґрунтованим.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

13 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (далі Банк) та ОСОБА_2 (далі Позичальник) був укладений договір про надання споживчого кредиту №901024 (далі кредитний договір) (а.с 9), відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 15200 гривень для задоволення поточних потреб, остаточний термін повернення кредиту 12.10.2017 року.

Відповідно до п. 1.3, п. 1.4 кредитного договору процентна ставка 1, яка нараховується на залишок суми основного боргу (строкова заборгованість) за користування кредитом: 0.0001 процентів річних. Процентна ставка 2, яка нараховується за користування Кредитом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредиту на суму простроченої заборгованості (суму основного боргу без врахування процентів), та складає 30.0001 процентів річних.

Як вбачається з кредитного договору представник Банку та позивач на кожному аркуші договору проставили свої підписи про ознайомлення з умовами Договору та про їх погодження (а.с 9).

Невідємним додатком до кредитного договору є Додаток №1 Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної ставки та Графік погашення заборгованості яким встановлено, що Позичальник згідно умов Договору зобовязується повернути Банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказані в графіку дати сума заборгованості за кредитом не перевищувала встановлені ним розміри з яким ознайомлена та погодилась позивачка, про що проставила свій підпис.

13.10.2014 року перед підписанням кредитного договору позивачем була підписана Заява про прийняття пропозиції ПУАТ «Фідобанк» укласти договір комплексного банківського обслуговування, що являє собою безпосередньо договір комплексного банківського обслуговування.

Підписавши вказану заяву позивач дала згоду на те, що заява є підтвердженням укладення в письмовій формі Договору поточного банківського рахунку з використанням платіжного електронного засобу та договору про надання споживчого кредиту (з урахуванням надання споживчих кредитів, що розміщені на сайті банку, вказане викладене в п.1.11 кредитного договору).

Як встановлено судом в п. 1.12 кредитного договору позичальник погоджується з тим, що отримала в належному обсязі та вигляді всю інформацію про умови кредитування.

Отже позивач в повній мірі ознайомилась з умовами кредитування наданого їй банком.

Позивач стверджує, що була позбавлена фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, щодо істотних умов договору та відсоткової ставки, і при його укладенні мала можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані їй банком.

З даним твердженням суд не може погодитись з огляду на наступне.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір і порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Згідно ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що умови вказані в ЦК України та Законі України «Про захист прав споживачів», передбачені договором і погоджені сторонами.

Крім того позивач вказує, що підставами визнання кредитного договору недійсним є те, що відповідач у спірному кредитному договорі: не визначив та не навів детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; не встановив застереження про можливе настання валютних ризиків для позичальника та наслідків його зростання; річна відсоткова ставка за кредитом визначена неналежним чином та не відповідає дійсній (фактичній); не визначив, не встановив та не розкрив необхідні обовязкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, до укладення такого кредитного правочину, забезпеченого іпотекою; не визначив та не встановив порядок дострокового виконання основного зобовязання в разі неплатоспроможності боржника або невиконання боржником своїх зобовязань за договором про іпотечний борг та юридичні наслідки цього невиконання; не визначив та не встановив право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання; не зазначив реквізити ліцензії та/або свідоцтва банку про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків.

Вказані позивачем підстави на думку суду є надуманими та не відповідають дійсності так як додаток 1 до Договору про надання споживчого кредиту містить детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, вказаний додаток підписаний і погоджений сторонами, а отже твердження позивача про відсутність вказаних даних для позичальника не відповідає дійсності.

Відсутність валютних ризиків в оспорюваному договорі пояснюється тим, що договір укладений в національній валюті гривні, а не в іноземній валюті, тому валютні ризики по вказаному договору є неможливими.

Процентна ставка по договору визначена належним чином та засвідчена підписами сторін в договорі.

Суд погоджується з запереченнями відповідача про те, що надання споживчого кредиту відповідно до умов кредитного договору не передбачає оформлення забезпечення, тому банк не повинен був оприлюднювати економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу.

Що стосується відсутності в договорі умови про дострокове повернення кредиту, то на думку суд відсутність вказаної умови ніяким чином не позбавляє позивача можливості дострокового повернення кредиту, а в договорі вказана умова не міститься тому, що не є істотною для вказаного виду договорів. Крім того слід зазначити, що надання споживчого кредиту відповідно до умов кредитного договору не передбачає оформлення забезпечення, тому позивачем не укладався договір про іпотечний борг.

Відсутність у кредитному договорі умов про надання права боржнику попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобовязання та реквізитів ліцензії та/або свідоцтва банку про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків, не є істотними умовами договору, а отже внесення цих даних в договір є правом, а не обовязком сторін.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» № 9 від 06.11.2009 року вказує на те, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Отже суд не може визнати договір недійсним з підстав, що сторони не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, як це просить в позові ОСОБА_2, адже такий договір є неукладеним (не відбувся) та не може бути визнаний недійсним судом.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, отже позивач була вільною у виборі банківської установи та обрала відповідача.

Згідно ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не скористалась своїм законодавчо закріпленим правом відкликати свою згоду на укладення договору, отже прийняла умови кредитного договору.

Згідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися сторонами належним чином у встановлені строки.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с 27-32) станом на 04.09.2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка становить 17758,51 гривень з яких: 13506,79 гривень заборгованість по тілу кредитом, 201,65 гривень заборгованість по відсотках за кредитом, 4050,07 гривень заборгованість за комісією.

Отже позивач неналежним чином виконує умови укладеного між нею та банком, кредитного договору, так як має заборгованість зі сплати кредиту, а її позов про визнання кредитного договору недійсним розцінюється судом як намагання звільнитись від наявних боргів та виконання обовязків.

З огляду на викладене судом не встановлено підстав для визнання кредитного договору з мотивів наведених позивачем, недійсним, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.215, 627, 638, 1054 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, ст.ст.213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1