Справа № 22-ц-5771/11 Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Категорія 42 22.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа сектор громадянства, паспортної і міграційної служби Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа сектор громадянства, паспортної і міграційної служби Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, про виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на порушення відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_1 та неможливістю сумісного проживання в даній квартирі після припинення фактичних шлюбних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили виселити ОСОБА_4 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення, за неможливістю сумісного проживання у звязку з систематичним порушенням ним правил співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Також просили усунути перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення з боку ОСОБА_5, а саме, зазначеною квартирою шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні нею її власністю шляхом зняття з реєстрації відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, виписавши відповідачів з її квартири у найкоротший термін. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, оскільки ним порушується її право власності на квартиру, яке, у відповідності до ст. 316 ЦК України, вона має право здійснювати відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 на підставі договору обміну квартир, укладеного 18.12.1996 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. В даному житловому приміщенні з дозволу власника позивача ОСОБА_2 зареєстровані її син позивач ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Правилами статті 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ст. 157 ЖК України виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку (квартири) можливе за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Підставою для виселення відповідача ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 позивачі зазначили неможливість сумісного проживання у звязку з систематичним порушенням ним правил співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив з того, що позивачами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а наявні в матеріалах справи докази звернень позивача до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_4 не можуть слугувати належним доказом порушенням ним правил співжиття, оскільки правоохоронними або судовими органами винність ОСОБА_4 у вчиненні неправомірних дій по відношенню до позивачів не встановлювалась.

У відповідності до положень ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що у звязку з тим, що наявні у справі докази вказують на те, що відповідач ОСОБА_5 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 менше встановленого ст. 405 ЦК України річного строку і тому підстави для задоволення вимог позивачів про визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачів про зняття з реєстрації відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо виписки відповідачів з її квартири у найкоротший термін з огляду на те, що з прийняттям Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. ліквідовано інститут прописки та введено поняття реєстрації місця проживання.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді