АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8756/15 Справа № 204/9186/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Петренко І.О.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Ковальова Євгенія Євгеніївна, про визнання договору іпотеки недійсним, зняття арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, в якому уточнюючи свої вимоги в ході судового розгляду справи посилалася на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними, скасування реєстрації та визнання права власності частково задоволені її позовні вимоги та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2014 року вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.11.2014 року скасовані заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 року по цій справі та знято арешт з названої квартири, право власності на яку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3369.

24.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було знято арешт з зазначеного нерухомого майна, після чого 24.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки на вказану квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1079. 10.12.2014 року вона звернулася з заявою № 9344176 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав на квартиру, але реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду її заяви з підстав реєстрації договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1078.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2014 року № 31069152 станом на 16.12.2014 року є запис про іпотеку № 7807693 від 24.11.2014 року та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2014 року № 31068233 станом на 16.12.2014 року є запис про обтяження № 7807639 від 24.11.2014 року і іпотекодержателем зазначений ОСОБА_4.

Вважаючи, що право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру було припинено саме 13.10.2014 року - з моменту набрання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області законної сили, про яке ОСОБА_2 було достовірно відомо, в момент вчинення даного правочину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були додержані вимоги ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК Кодексу, позивачка просила визнати недійсним договір іпотеки від 24.11.2014 року, припинити дію іпотеки за № 7807693 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладену на підставі цього договору іпотеки, на об'єкт нерухомого майна: вказану квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_2, зняти заборону відчуження за № 7807639 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладену на підставі договору іпотеки від 24.11.2014 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року визнаний недійсним договір іпотеки від 24.11.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1079, на квартиру АДРЕСА_1, та знято заборону відчуження за № 7807639 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладену на підставі вказаного договору іпотеки, яке належало на праві власності ОСОБА_2, а в задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неналежне з'ясування, порушення норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. ч. 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Пленум Верховного суду України в п. 5 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Як встановлено судом, 11.07.2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та зареєстровано 11.07.2007 року в реєстрі за № 3369, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 83).

14.05.2014 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання довіреностей та договору купівлі продажу недійсними, скасування реєстрації та визнання права власності - визнано недійсною довіреність від 20 жовтня 2004 року, посвідчену секретарем Михайлівської селищної ради народних депутатів Перевальського району Луганської області Майданніковою З.О., зареєстровану в реєстрі за № 454 від імені громадянки РФ ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_8 з моменту її вчинення; визнано недійсною довіреність від 11 травня 2007 року, посвідчену приватним нотаріусом Перевальського районного нотаріального округу Луганської області Суперфін М.Б., зареєстровану в реєстрі за № 807, від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_9 з моменту її вчинення; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої 20 жовтня 2004 року Майданніковою З.О., секретарем Михайлівської селищної ради народних депутатів Перевальського району Луганської області, зареєстрованої в реєстрі за № 454, від імені якого діяв ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої 11 травня 2007 року приватним нотаріусом Перевальського районного нотаріального округу Луганської області Суперфін М.Б., зареєстрованої в реєстрі за № 807, та ОСОБА_7, з моменту його вчинення, а в решті позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, а в іншій частині рішення суду залишено без змін.

При цьому вказаними рішеннями було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2, укладаючи договір купівлі-продажу 11.07.2007 року не мали наміру створити правові наслідки змісту права власності, а саме право володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, вони не користувалися спірною квартирою, а лише розпоряджалися (відчужували) нею на підставі визнаних судом недійсними довіреностями та договору купівлі-продажу, тому спірна квартира не вибула з володіння та користування ОСОБА_3.

24.11.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі 602400 грн. без сплати процентів за користування вказаною сумою із строком виплати боргу 24.12.2014 року, та 24.11.2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є та зареєстровано за № 1079, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержателем ОСОБА_4 за договором позики передає у іпотеку іпотекодержателю належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Дійшовши правильного висновку, що на час укладання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 24.11.2014 року договору іпотеки власником предмету іпотеки була ОСОБА_3, тобто ОСОБА_2 забезпечив виконання свого зобов'язання перед ОСОБА_4 за договором позики за рахунок майна, яке належить іншій особі, спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а був спрямований лише на неможливість позивачки скористатися своїм законним правом розпорядитися своїм нерухомим майном, суд обґрунтовано на підставі ст. 215 ЦК України визнав недійсним спірний договір іпотеки та зняв заборону відчуження в Державному реєстрі речових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про відсутність при укладенні спірного договору права власності на вказану квартиру у позивачки відповідно з вимогами ст. ст. 182, 331 ЦК України та ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», спростовуються вищезазначеним рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2014 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на спірне майно, якому судом дана належна оцінка як правовстановлюючому документу права власності з урахуванням конкретних обставин укладання відповідачами спірного договору одразу же після ухвалення вказаного рішення судута неможливості своєчасно зареєструвати позивачкою своє право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку до постановлення апеляційним судом Дніпропетровської області ухвали від 10.11.2014 року про скасування заходів забезпечення позову у вигляді її арешту, що були вжиті ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 року.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: