Номер провадження: 22-ц/785/8540/15
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правового режиму майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання правового режиму майна подружжя та його поділ. В своєму позові він посилався на наступні обставини.

З 1993 року позивач проживав у будинку відповідачки за адресою АДРЕСА_1

22 грудня 1995 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб та позивач продовжував проживати в даному будинку.

Будинок був придбаний матір'ю відповідачки ОСОБА_6. Однак на час вселення він був у незадовільному стані, місцями обвалена черепиця, штукатурка обсипана, вікна гнилі та трухляві, позивач почав відбудовувати будинок та інші будівлі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, і будинок перейшов у спадок відповідачці.

Позивач посилався що в 2000 році був складений технічний паспорт та будинок оцінено в зв'язку з ремонтом у 17 759 гривень. Позивач перебудував будинок та інші будівлі, замінив віконні пройоми у 9 вікнах, підняв будинок побудувавши фронтони та інші роботи. За час проживання 1993 року по 2011 рік позивач будував, перебудовував та вкладував власні кошти, роботу у даний будинок . Протягом цього часу майно дружини істотно збільшилося у вартості.

Позивач просив суд визнати 2/3 частин домоволодіння - спільною сумісною власністю подружжя та виділити у власність позивачу 1/3 частину домоволодіння.

В судове засідання позивачем по справі надано заяву про уточнення позовних вимог, а саме позивач відмовляється від частини позовних вимог щодо виділення у власність йому 1/3 частину домоволодіння .

Ухвалою суду від 26 червня 2014 року провадження щодо позовних вимог про виділення у власність позивачу 1/3 частину домоволодіння що знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 закрито.

В свою чергу від відповідачки по справі в судове засідання надійшла письмова заява, (підпис відповідачки засвідчено секретарем Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області) в якій зазначено, що відповідачка просила визнати 2/3 частин домоволодіння та новостворене за спільні кошти нерухоме майно : вбиральня, каналізація, водогін, кам'яна огорожа з ворітьми, літню кухню та гараж, що знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правового режиму майна подружжя задоволена.

Визнано що 2/3 частини домоволодіння, що знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ч. 1 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами , що позивач та відповідачка з 22 грудня 1995 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, на підставі договору купівлі-продажу.

12 грудня 2000 року власником зазначено будинку стала відповідачка по справі ОСОБА_4, оскільки успадкувала даний будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

Позивач в позові зазначав, що 2/3 частини даного будинку необхідно визнати спільною власністю подружжя, так як він перебудував будинок та інші будівлі, замінив віконні пройоми у 9 вікнах, підняв будинок побудувавши фронтони та інші роботи. За час проживання 1993 року по 2011 рік позивач будував, перебудовував та вкладував власні кошти, роботу у даний будинок. Протягом цього часу майно дружини істотно збільшилося у вартості.

Відповідачка по справі зазначені обставини не оспорювала.

Більш того особисто визнала позовні вимоги в повному обсязі, про що надала письмову заяву до суду, посвідчену секретарем сільської ради та просила суд визнати 2/3 частин домоволодіння та новостворене за спільні кошти нерухоме майно: вбиральня, каналізація, водогін, кам'яна огорожа з ворітьми, літню кухню та гараж, що знаходяться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя .

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуто подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрата бо затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки позивачка визнала що 2/3 частини домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя та просила суд визнати 2/3 частин домоволодіння та новостворене за спільні кошти нерухоме майно: вбиральня, каналізація, водогін, кам'яна огорожа з ворітьми, літню кухню та гараж, що знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що є підстави для задоволення позову.

Що стосується доводів зазначених в апеляційній скарзі стосовно того, що заяву про визнання позову її мати не підписувала, то дані обставини спростовуються матеріалами справи, оскільки її підпис завірений секретарем сільської ради та печаткою та викладеним вище.

Будь, яких висновків або звернень до правоохоронних органів з цього приводу суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, рішення суду першої інстанції було ухвалене 26 червня 2014 року.

12.08.2014 року ОСОБА_4 звернулася до Іванівського районного суду Одеської області з заявою про видачу їй копії рішення суду та просила направити копію рішення на її адресу. (а.с. 208)

Іванівським районним судом Одеської області 08.09.2014 року копія оскаржуваного рішення була направлена сторонам поштою. (а.с. 209)

Поштовим повідомленням підтверджується, що ОСОБА_4 отримала копію рішення 11.09.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Даних про те, що відповідачка ОСОБА_4 оскаржувала зазначене рішення суду першої інстанції, або була з ним не згодна в матеріалах справи не має і суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правового режиму майна подружжя - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков