УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 12 березня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 За час шлюбу за спільні сімейні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою по АДРЕСА_3; частину будівель та споруд промбази по АДРЕСА_4; об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по АДРЕСА_5. 17 травня 2011 року їх шлюб було розірвано проте згоди на поділ майна між ними не досягнуто.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним зустрічним позовом, посилаючись на те, що частина указаного ОСОБА_4 у первісному позові майна, є його особистою власністю, оскільки придбано ним за власні кошти. За час шлюбу з ОСОБА_4 він зареєструвався і є приватним підприємцем та використовує приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_2 для здійснення своєї підприємницької діяльності. З урахуванням зазначеного ОСОБА_5 просив об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями по АДРЕСА_5 залишити у власності ОСОБА_4 зі стягненням з останньої на його користь вартості 1/2 частини цього майна, визначеної за висновком судової будівельно-технічної експертизи; визнати за ним право власності на квартиру за АДРЕСА_1; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою по АДРЕСА_3; частину будівель та споруд промбази по АДРЕСА_4.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Поділено набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: об'єкт незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_5 та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Передано ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/2 частину об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_5.

Передано ОСОБА_5 та визнано за ним право власності на 1/2 частину зазначеного об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями.

Передано ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Передано ОСОБА_5 та визнано за ним право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_5 наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1; приміщення вбудованого магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_2; приміщення вбудованого магазину промислових товарів по АДРЕСА_3; частину будівель та споруд продбази, розташованих по АДРЕСА_4, що в цілому складається зі складу «Б», приміщень №8 та № 3, складу літ. «Б1». В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 10 червня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним по Ѕ частини:

квартири АДРЕСА_1;

приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_3;

приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2;

будівель та споруд продбази, розташованої за адресою: АДРЕСА_4;

об'єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 1 000 кв. м з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованих за адресою: АДРЕСА_5.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Задовольняючи частково позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що з нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, за якими була придбана нерухомість подружжям ОСОБА_5 вбачається, що вони придбані на ім'я ОСОБА_5, як фізичної особи, а не суб'єкта підприємницької діяльності.

Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_4 до нотаріальної контори надавала заяви 14 листопада 2008 року та 07 квітня 2009 року, в яких давала згоду на придбання чоловіком квартири в м. Києві та будівель продбази по АДРЕСА_4, підтверджуючи, що гроші, які витрачаються для придбання цих об'єктів нерухомості є їх спільною сумісною власністю, як такі, що набуваються ними під час шлюбу. При цьому вона стверджувала, що договір купівлі-продажу укладається чоловіком в інтересах сім'ї та відповідає їх спільному волевиявленню.

Доводи ОСОБА_5 про те, що грошові кошти для придбання квартири у м. Києві та магазину промислових товарів були взяті у позику у батьків не знайшли свого підтвердження, оскільки зі змісту наданих ОСОБА_5 розписок про одержання від батьків коштів для придбання спірного майна від 05 червня 2001 року, 11 листопада 2003 року, 14 листопада 2008 року, 07 квітня 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 не була обізнана про позику грошей і використання позичених коштів ОСОБА_5 в особистих цілях, а не в інтересах сім'ї. Указані розписки складені під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, яка давала згоду на придбання майна у їх спільну сумісну власність, а відтак наявність розписок (договорів позики) не впливає на створення власності подружжя.

Крім того, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 липня 2014 року у справі № 524/3306/14-ц, від 10 липня 2014 року у справі № 524/3770/14-ц, від 12 червня 2014 року у справі № 524/3305/14-ц, від 18 червня 2014 року у справі № 524/3304/14-ц, якими визнано дійсними договори позики між ОСОБА_5 та батьками та встановлено факт того, що вказані кошти взяті виключно для придбання спірного майна, не є належними доказами, оскільки в матеріалах справи містяться нечитабельні копії таких рішень, не надано даних про набрання такими законної сили.

Доводи касаційної скарги щодо не виконання апеляційним судом вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в частині використання нежитлових приміщень магазинів та бази тільки ОСОБА_5 в підприємницькій діяльності спростовуються матеріалами справи, оскільки як вірно вказано колегією суддів апеляційного суду, матеріали справи не містять копії ліцензії, виданої ОСОБА_5 на здійснення господарської діяльності: виготовлення виробів з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння, торгівля виробами з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння, а копія такої ліцензії надана лише до касаційної скарги.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня