АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар: Лук'янишина М.В.,

за участю: прокурора - Рапіта О.В., представника позивача - Сосна О.М., відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, представника третьої особи - Чорнея С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_2, треті особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Чернівецькій області, Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про витребування майна та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року заступник Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду за позовом до ОСОБА_2 про витребування майна та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказував на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину по АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі «Управління Західного оперативного командування» та ОСОБА_2. Проте на момент звернення з позовом до суду приміщення вказаного магазину, яке є власністю Міністерства оборони України, знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_2.

Вказане спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України поза його волею, у зв'язку з чим останній як власник спірного даного об'єкту

____________________________________________________________________________________

22-ц/794/311/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Піхало Н.В.

Категорія: 3 Доповідач Литвинюк І.М.

нерухомості має право на витребування його від набувача, який безпідставно ним володіє.

Також зазначав, що на підставі укладення вищевказаного договору за відповідачкою було зареєстровано право власності на спірне приміщення, а тому просив зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції скасувати у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на приміщення магазину № 24, загальною площею 117,5 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1, та зареєструвати право власності на вказане майно за Міністерством оборони України на праві господарського відання Концерну «Військоторгсервіс», визнати право власності на приміщення магазину по АДРЕСА_1 за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Віськоторгсервіс», витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 вказане нерухоме майно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання Концерну «Військторгсервіс» право власності на нерухоме майно - приміщення магазину № 24, загальною площею 117,5 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно - приміщення магазину № 24, загальною площею 117,5 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1, яке є власністю держави в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання Концерну «Військторгсервіс». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що рішення про визнання публічних торгів недійсними судами не приймалося, протокол про хід публічних торгів не скасований та є на даний момент чинним. Прокурор не оспорив законність зазначених публічних торгів. Підстави для витребування майна відсутні. ОСОБА_2 не може нести відповідальність за недогляд Міністерства оборони України чи інших органів при здійсненні контролю за діяльністю Концерну «Військторгсервіс». Не відповідають матеріалам справи висновки суду, що прокурором та позивачами не пропущено строку позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність Міністра оборони України №220/207 від 04 жовтня 2004 року та відповідно дозвіл на відчуження спірного нерухомого майна, виданий на підставі цієї довіреності, які надавали право для продажу спірного нерухомого майна з торгів, станом на час проведення торгів та на час укладення договору купівлі - продажу вищезазначеного об'єкту нерухомого майна від 17 грудня 2009 року, були скасовані Міністром оборони України. Договір купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року в судовому порядку визнаний недійсним, а тому вказане майно підлягає поверненню власнику.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не допускаються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину № 24, розташованого по АДРЕСА_1, який 17 грудня 2009 року укладений між Концерном «Військторгсервіс», в особі Управління Західного оперативного командування, та ОСОБА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року та ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року залишені без змін.

Отже, суди дійшли висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності за відсутністю волевиявлення власника майна на укладення договору купівлі-продажу спірного майна, то оскаржена угода, на підставі якої відповідач ОСОБА_2 набула майно, не відповідає вимогам діючого законодавства, та її визнано недійсною.

Позивач звернувся із вимогами про визнання права власності та витребування майна, визначаючи вимоги як позов про повернення майна за вимогою власника, який не володіє майном.

Так, відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власника підлягає вирішенню за правилами ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Відповідно до п.п. 22, 23 зазначеної Постанови якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Однак при встановлених обставинах, оскільки договір купівлі-продажу спірного приміщення від 17 грудня 2009 року визнано судом недійсним, це майно повинно бути передано власнику в порядку застосування загальних наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України наслідок недійсності правочину - реституція - настає незалежно від наявності вини сторін правочину в тому, що правочин є недійсним. Майно повертається стороні, яка передала його за недійсним правочином, лише тому, що правочин визнано недійсним і добросовісність сторони, яка набула майно за таким правочином, до уваги не береться.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки спірне майно вибуло з володіння власника - держави, в особі Міністерства оборони України, поза його волею, договір купівлі-продажу, який став підставою набуття права власності на майно, в судовому порядку визнаний недійсним, а тому є підстави для витребування цього майна у ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає за можливе погодитися з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи те, що звернення прокурора з вказаними позовними вимогами в інтересах держави є наслідком визнання недійсним правочину в судовому порядку, а фактично зводяться до вимог про повернення майна набувачем ОСОБА_2 власнику майна.

Отже, реституцією передбачається повернення майна сторонами договору, а в даній справі з позовом звернувся прокурор в інтересах власника - Міністерства оборони України, яке є власником і не було стороною договору купівлі-продажу, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про витребування вказаного майна від володільця власнику, поза волею якого було дане майно відчужене.

Твердження в апеляційній скарзі про дійсність результатів публічних торгів, є безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу, який став підставою набуття права власності відповідача на спірне нерухоме майно, в судовому порядку визнаний недійсним.

Доводи апелянта ОСОБА_2, що майно вибуло з володіння власника за його волею, що воно придбане на законних підставах і вона має право на вищевказане майно, є необґрунтованими і спростовуються рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення магазину.

Посилання позивача в суді апеляційної інстанції на те, що дане майно слід витребувати у ОСОБА_6, який за договором про поділ спільного сумісного майна подружжя від 26 грудня 2014 року, оскільки є його приватною власністю і фактично перебуває у його володінні, судом не беруться до уваги, оскільки вказаний договір було укладено після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного майна 23 грудня 2013 року визнано недійсним, а з даним позовом про витребування його прокурор звернувся 11 серпня 2014 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк звернення до суду з вказаним позовом позивачем не пропущено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

На підстав викладеного, керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: