У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участю третіх осіб: Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області, відділу державної виконавчої служби Оржицького районного управління юстиції Полтавської області, про визнання іпотечного договору припиненим та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, просила визнати припиненим іпотечний договір від 3 серпня 2006 року та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 803 від 15 травня 2007 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, вчинений державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори в Полтавській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 3 серпня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір у забезпечення виконання зобов'язань СФГ «Нектар» за кредитним договором від 2 серпня 2006 року.

15 травня 2007 року банком отримано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12 червня 2014 року СФГ «Нектар» ліквідовано, а відомості про ліквідацію внесено 24 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

8 травня 2013 року начальником ВДВС Оржицького районного управління юстиції Куць С.І. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 803 від 15 травня 2007 року.

Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, то з ліквідацією основного боржника іпотека припиняється, а виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року, визнано припиненим іпотечний договір від 3 серпня 2006 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 803 від 15 травня 2007 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, вчинений державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області Потапенко Л.Д. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просить судові рішення у справі скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 2 серпня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та СФГ «Нектар» укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 236 731 грн до 1 серпня 2009 року.

У забезпечення виконання зобов'язань СФГ «Нектар» за кредитним договором 3 серпня 2006 року ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

15 травня 2007 року державним нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12 червня 2014 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс СФГ «Нектар» та ліквідовано СФГ «Нектар» у зв'язку з банкрутством.

25 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про ліквідацію СФГ «Нектар».

Задовольняючи позов та визнаючи іпотеку припиненою, а виконавчий напис нотаріуса - таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою для припинення іпотеки, а також підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Із висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 3 Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами, постановою начальника ВДВС Оржицького районного управління юстиції Куць С.І. від 8 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 803 від 15 травня 2007 року.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України не звернули уваги на те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса було відкрито державним виконавцем раніше часу внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб про ліквідацію СФГ «Нектар»; не перевірили, чи було вчинено державним виконавцем дії щодо виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, а якщо вчинено, то які; не встановили, чи було закінчено це виконавче провадження та дійшли передчасного висновку про припинення іпотеки та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Водночас, є необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було розглянуто тотожний позов ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки у матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена копія рішення суду у такій справі, яке набрало законної сили.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції не повідомив банк про час та місце розгляду позову ОСОБА_3, чим порушив його право на надання пояснень по суті спору, є безпідставними, оскільки як випливає із матеріалів справи, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 брав участь у судовому засідання в суді апеляційної інстанції (а.с. 92).

З огляду допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук