Справа № 161/9533/15-ц
Провадження № 2/161/3097/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

при секретарі Стецюку Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту. Позов мотивував тим, що 20.12.2014 року помер його батько ОСОБА_6 Після його смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і довідався про те, що ОСОБА_6 03.07.2014 року склав два заповіти. Останнім заповів все належне йому майно відповідачам. Вважає, що заповіт не відповідає волевиявленню заповідача, оскільки той перебував в хворобливому стані і не міг керувати своїми діями. Оскільки, заповідач хворів на онкологічне захворювання, курси лікування супроводжувалися сеансами хіміотерапії та прийняттям знеболюючих препаратів, що позначилося на психічному стані батька. А тому, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, під номером в спадковому реєстрі 56261288 на бланку НАА 237661, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1012 від 03.07.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Крім того, вказував на те, що заповідачем в один і той же день було складено два аналогічних заповіти, що може свідчити про його психічний стан.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнали. Суду пояснили, що відповідач ОСОБА_2 є другою дружиною спадкодавця. Позивач, син від першого шлюбу, вісім років не спілкувався з батьком. Спадкодавець ОСОБА_6, хоча і хворів на онкозахворювання, але перебував в здоровому глузді і ходив до останнього дня, зліг лише за тиждень до смерті. Заповіт склав сам, нікого зі спадкоємців при цьому не було і про це ніхто не знав. Волевиявлення його було вільним, ніхто на нього не впливав. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2014 року о 13 год. 20 хв. ОСОБА_6 на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №1012, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру в м. Луцьку по пр. Волі, 54/35 заповідач заповів в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_8. А все інше належне йому майно заповів ОСОБА_2 (а.с.30).

ОСОБА_6 помер, 20 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №168238 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_5 є сином померлого ОСОБА_6 від першого шлюбу (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 є дружиною спадкодавця в другому шлюбі (а.с.75).

Відповідач ОСОБА_3 є онукою спадкодавця по лінії померлої доньки від першого шлюбу ОСОБА_9 (Фомук, Зеленак) (а.с.76, 78, 79, 80, 83, 84).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала свої дії та (або ) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а у разі смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Оспорюючи заповіт сторона позивача покликається на те, що через онкологічне захворювання, що супроводжувалось медикаментозним лікуванням заповідач при складанні заповіту не усвідомлював значення своїх дій.

Однак, такі твердження сторони позивача не відповідають встановленим обставинам справи.

Дійсно, заповідач ОСОБА_6 перед смертю хворів на онкологічне захворювання (помірно диференційована аденокарцинома селезінкового вигину ободової кишки 4 ст.) і двічі за 2014 рік з 16.06.2014 року по 20.06.2014 року, з 08.07.2014 року по 16.07.2014 року проходив короткострокові курси стаціонарного медичного лікування у відділенні СХТ у Волинській обласній клінічній лікарні, що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого. Обидва рази поступав на лікування при ясній свідомості, що зазначено в записах лікаря прийомного покою.

Заповіт був складений 03.07.2014 року, тобто в період між курсами лікування.

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 (нотаріуса) вбачається, що при посвідченні ним складеного ОСОБА_6 заповіту, останній вів себе максимально адекватно, інакше, заповіт би не посвідчувався. Так вийшло, що в один день ним було посвідчено два заповіти, оскільки в першому заповіті (складений об 11 год. 50 хв.) заповідач ОСОБА_6 виявив описку в даті народження. Заповідач повернувся до нотаріальної контори і вказав на наявність описки. Виправляти не стали. А склали новий заповіт (о 13 год. 20 хв.), в якому вже все було правильно. Такі пояснення свідка обєктивно підтверджуються матеріалами нотаріальних справ щодо складення заповітів (а.с.48-54).

Враховуючи зовнішні обставини складання заповіту, як то перебування заповідача в ясній свідомості протягом усього періоду до і після складання заповіту, максимальну адекватність та уважність заповідача в момент складання заповіту, відсутність жодних даних про можливу тимчасову недієздатність, а також те, що заповіт був складений на користь дружини та онуки (близьких людей), суд приходить до висновку про надуманість підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на час посвідчення оспорюваного заповіту від 04.07.2014 року року розумів значення своїх дій та міг керувати ними, у померлого хоча і були проблеми зі здоровям, але вони не були повязані з його психічним станом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача не відповідало його внутрішній волі, що він саме на час укладання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, правових підстав визнання договору недійсним, повязаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215, ч. 3 ст.203, ч.1 ст.225 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 203, 209, 215, 216, 1233-1236, 1248, 1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій