Номер провадження 2/754/6126/15
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва у складі Петріщева І.В., розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 9866345,12 грн.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеною заявою про забезпечення позову, в якій просить: 1). Зробити запити у відповідні державні органи та витребувати відомості з приводу наявності рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності; 2). Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 в межах ціни позову - 9866345,12 грн.

Перевіривши вищезазначену заяву про забезпечення позову й додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про повернення заяви, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Суд роз'яснює, що відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов не забезпечується запитами та витребуванням відомостей, оскільки це не є видом забезпечення позову.

Суд роз'яснює, відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що у порушення вищевказаних вимог статті 151 ЦПК України, представником позивача у заяві про забезпечення позову не зазначено: обґрунтування необхідності саме цього виду забезпечення позову, який належить застосувати; інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а саме щодо майна, що належить ОСОБА_3; відсутнє обґрунтування чому забезпечення позову потрібно саме у виді накладення арешту та яким чином невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Згідно ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне повернути заяву про забезпечення позову заявнику, оскільки заяву подано без додержання зазначених вимог ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з заявою про забезпечення позову.

Суддя Петріщева І.В.