АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/536/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/789/1228/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю представника апелянта - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лановецького районного суду від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Ланівецький цукровий завод» про стягнення збитків, невиплаченої заробітної плати та матеріальної і моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Ланівецький цукровий завод» про стягнення збитків, невиплаченої заробітної плати та матеріальної і моральної шкоди. В обгрунтування вимог посилався на те, що є інвалідом II групи та перебував із відповідачем в трудових відносинах з працевлаштуванням на дому. Згодом його незаконно перевели на посаду обліковця та звільнили за прогул. Вважає, що незаконними діями відповідача йому спричинено збитки, недоплачено заробітну плату в розмірі 50000 грн., а також спричинено моральну і матеріальну шкоду в розмірі 30000 грн.

Рішенням Лановецького районного суду від 30 липня 2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ТзОВ «Ланівецький цукровий завод» про стягнення збитків, невиплаченої заробітної плати та матеріальної і моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушеня судом норм матеріального права. Вказує, що судом не взято до уваги вимоги ЗУ "Про оплату праці", відповідно до якого оплата за виконану працівником місячну та погодинну норму праці не може провадитися нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на обставини, викладені в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах із ТзОВ «Ланівецький цукровий завод», що стверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1, виданої 19 липня 1976 року.

Згідно наказу №4-к від 30 грудня 2011 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу по переводу на посаду обліковця в допоміжну дільницю.

Згідно наказу №18-к від 26 лютого 2014 року позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 10 січня 2012 року, ОСОБА_3 є інвалідом другої групи та йому рекомендована робота в спеціально створених умовах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстонції вірно виходив з того, що правових підстав для задоволення вимог не має.

Згідно положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Лановецького районного суду від 12 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ТзОВ «Ланівецький цукровий завод» про поновлення на роботі, стягнення недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу моральної шкоди. Вказане рішення вступило в законну силу.

Вказаним рішенням встановлено, що за січень 2012 року по 26 лютого 2013 року позивач в день працював від 2 до 4 годин і отримував заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу, що відповідає його наказу про прийняття на роботу. Судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати.

Судом також не встановлено прушень з боку відповідача щодо вимог до робочого місця позивача.

Згідно з положенням ч.3 ст. 61 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином судом першої інстанції підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення недорахованої заробітної плати, оскільки рішенням Лановецького районного суду від 12 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні даних вимог за період з січня 2012 року по 26 лютого 2013 року, а за інший період позивачем не доведено недорахування заробітної плати в сумі 50000грн. та спричинення збитків.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на безпідставну відмову йому у задоволенні моральної шкоди колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів позивач суду не надав .

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

Судом першої інстанції не встановлено порушення трудових прав позивача з боку відповідача, а тому суд підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги законності рішення суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхиллити.

Рішення Лановецького районного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук