Справа №2-1253/11
Провадження № 4-с/487/58/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Шапошник Т.В., розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу від 28.05.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" (далі ПАТ "ВАБ") звернулося до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ ОСОБА_2 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа - неправомірними; визнання дій старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського ММУЮ ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу - неправомірними; скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2015 року ВП №27947257; зобов'язання старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ ОСОБА_2 провести всі виконавчі дії з виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-1253/11.

В обґрунтування скарги зазначили, що 11.03.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення по цивільній справі №2-1253/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

19.06.2015 року стягувачем було отримано лист від 12.06.2015 року №12799 старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ ОСОБА_2 разом з постановою від 28.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47, ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження" (далі Закон) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" за виконавчим листом, виданим 16.06.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі за №2-1253/11 боргу у розмірі 10760,54 грн.

Вважаючи вказану постанову неправомірною, по причині не вжиття державним виконавцем всіх належних заходів по виконанню рішення суду, просив вищезазначену постанову визнати неправомірною.

В судове засідання представник ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_1" та представник Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені. Представник Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ просив розглядати справу за їх відсутністю.

Дослідивши надані учасниками матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом було встановлено, що 11.03.2011 року Заводським районним судом м.Миколаєва було ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" заборгованість за кредитним договором №400036891 від 15 січня 2008 року у розмірі 10535,19 гривень, судового збору у розмірі 105,35 гривень та витрат на ІТЗ в розмірі 120.00 гривень.

28.05.2015 року старшим державним виконавцем, з посиланням на п.5 ч.1 ст.47 Закону, було винесено постанову ВП №27947257 про повернення виконавчого документа (виконавчого листа №2-1253/11, виданного 16.06.2011 року) про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача боргу у розмірі 10760,54 грн, стягувачу.

Згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Отже, виходячи з аналізу зазначеної норми, повернення виконавчого документа стягувачу з зазначених в спірній постанові підстав можливо лише у разі вжиття державним виконавцем всіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону передбачений обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5 (далі Інструкція) перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до ст. 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

- отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

- отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

- перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

- отримання інформації щодо місця роботи боржника;

- отримання інформації про боржника з інших джерел.

Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2015 року, згідно довідки ОАДБ УМВС України боржник ОСОБА_3 не значиться. Згідно пошуку по БД «Автомобіль» за боржником автотранспорту не виявлено, згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - відомості відсутні, згідно відповіді з ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб - відомості відсутні, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відомості відсутні. В результаті вжитих заходів державним виконавцем встановити місце знаходження боржника не можливо.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 40 Закону, не звернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Доказів проведення державним виконавцем всіх необхідних дій, передбачених чинним законодавством, щодо виконання судового рішення, відповідно до п. 3.12 Інструкції організації примусового виконання рішень, не надано. Крім того, державний виконавець не звернувся до суду з поданням про розшук боржника, як того вимагає ст. 40 Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена безпідставно та передчасно.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В порушення вимог вказаних норм, державний виконавець, постанову про повернення виконавчого документа належним чином скаржнику не надіслав, повідомлення про вручення вказаних документів відсутні.

Водночас, вимоги скаржника про зобов'язання конкретного державного виконавця провести всі виконавчі дії з виконання рішення суду, суд вважає не коректними, з огляду на те, що в ході судового розгляду достовірно не було встановлено (відповідного підтвердження скаржником не надано), що особа, рішення, дії якої оскаржуються, працює на відповідній посаді.

Керуючись ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу від 28.05.2015 року - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського ММУЮ ОСОБА_2 щодо не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського ММУЮ ОСОБА_2 від 28.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП№27947257.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського ММУЮ про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2015 року ВП 27947257.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.Г. Нікітін