АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22Ц/796/8219/15 Головуючий у 1 інстанції - Лозинська М.І.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пшенична Світлана Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савельєв Андрій Юрійович, Відділ державної виконавчої служби Солом»янського районного управління юстиції у м.Києві про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і просив винести рішення, яким визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, які укладені: 1) 23.08.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною СвітланоюОлександрівною, за реєстровим №613; 2) 31.08.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим Андрієм Юрійовичем.

Послався на те, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 9.04.2012 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 грошовий борг у сумі 891.833 грн.54 коп.

На виконання указаного судового рішення, ВДВС Солом»янського РУЮ м.Києва 1.08.2013 року, в інтересах ОСОБА_2, накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстроване обтяження з забороною відчуження цього майна /а.с.143/.

Позивач вважав, що, оскільки, відповідач ОСОБА_4, не розрахувався з позивачем за указаним боргом у сумі 891.833 грн.54 коп. і відчужив свою квартиру, яка перебувала під забороною відчуження, тому договір від 23.08.2013 року, а також договір від 31.08.2013 року, належить визнати недійсними, в силу того, що їх укладення, у зв»язку з забороною на відчуження, не відповідає вимогам закону.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року у позові відмовлено /а.с.210-213/.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що на момент продажу квартири ОСОБА_4 заборона на відчуження квартири була скасована, у зв»язку з чим перешкод на укладання угоди на відчуження квартири не існувало.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.224-229/.

Послався на те, що, дійсно, в день вчинення оспорюваного правочину, 23.08.2013року о 16:17:20, за яким ОСОБА_4 відчужив арештовану квартиру покупцю ОСОБА_5, держреєтратором реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Біленчук Л.І. обтяження на спірну квартиру було припинене того ж дня, 23.08.2013 об 11:08:58, однак, указані дії державного реєстратора, як вважав скаржник, є незаконними, а тому, апеляційну скаргу належить задовольнити /а.с.130/.

Учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 23.08.2013 року, відповідно до договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною Світланою Олександрівною, за реєстровим №613, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила за 316.682 грн. однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.20-21/.

Встановлено, що указана угода укладена з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про нотаріат», і за відсутності будь-яких обтяжень на указану квартиру на момент нотаріального посвідчення договору, про що свідчить копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчужень об»єктів нерухомого майна №8433981 від 23.08.2013 року, станом на 16год.17хв.20сек /а.с.130-131/.

В подальшому, 31.08.2013 року між новим власником спірної квартири ОСОБА_5, як продавцем, та ОСОБА_6, як покупцем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СавельєвимАндрієм Юрійовичем, за реєстровим №2979 посвідчений договір купівлі-продажу указаної квартири за ціною 320.000 грн./а.с.195-196/.

Таким чином, між учасниками зазначених двох правочинів виникли правовідносини договору купівлі-продажу, згідно яких, в силу ст.655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Між тим, вважаючи спірні договори купівлі-продажу квартири недійсними, позивач послався на те, що, оскільки на цю квартиру була накладена заборона на її відчуження, перший продавець ОСОБА_4, вчинив цю угоду всупереч чинному законодавству, а тому, в силу ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, договори є недійсними.

Судом встановлено, що на виконанням рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 9.04.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованої позики у сумі 891.833 грн.54 коп., в інтересах стягувача ОСОБА_2, 1.08.2013 року була накладена заборона на відчуження спірної квартири, що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження /а.с.143/.

А, згідно запиту нотаріуса Пшеничної Світлани Олександрівни, при посвідченні нею договору купівлі-продажу спірної квартири від 23.08.2013 року, слідує, що станом на 16год.17 хв.20 сек. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у реєстрі прав власності на нерухоме майно, в Державному реєстрі іпотек відомості про обтяження спірної квартири відсутні /а.с.130-131/.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.08.2014 року номер інформаційної довідки 63762606 слідує, що обтяження на спірну квартиру припинене 23.08.2013 року об 11:08:58 державним реєстратором БіленчукЛарисою Іванівною /а.с.102-105/.

Відповідно до довідки начальника ВДВС Солом»янського РУЮ у м.Києві на адресу начальника головного управління у м.Києві від 19.09.2013 року слідує, що державним реєстратором Біленчук Л.І. 23.08.2013 року безпідставно припинене обтяження про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_4 за індексним №5258738 від 23.08.2013 року, що спричинило стягувачеві ОСОБА_2 значну матеріальну шкоду /а.с.239/.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимагаючи визнання недійсними спірних правочинів, позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, посилається на ч.1 ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Із аналізу указаних норм позивач вважав, що наявність чинної постанови про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження будь-якого майна відповідача ОСОБА_4, про що йому було відомо на час вчинення оспорюваного правочину, дає підстави для визнання такого правочину недійсним в силу ч.1 ст.203, ч.1,3 ст.215 ЦК України.

При цьому, позивач вважав, що наявність заборони на відчуження хоча і не внесеної до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, є підставою для визнання недійсним вчиненого правочину на підставі указаних норм.

Відхиляючи апеляційну скаргу, та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно керувався наступним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, як дійшов висновку суд першої інстанції, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів ознак або елементів правочину, недотримання вимог необхідних для чинності правочину, визначених у статтях 203 та 215 ЦК України.

Між тим, позивач не навів суду обставин, з якими закон пов»язує недійсність спірних правочинів, або які вказують на дефекти цих оспорюваних правочинів.

Суд обґрунтовано послався на дотримання чинного законодавства нотаріусами Пшеничною СвітланоюОлександрівною та Савельєвим Андрієм Юрійовичем при посвідчені спірних договорів.

Встановлено, що позивачем не оскаржувались дії державного реєстратора Біленчук Л.І., діями якої 23.08.2013 року припинене обтяження про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_4, а тому говорити про правомірність чи неправомірність припинення обтяження на спірну квартиру, є безпідставним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, як з»ясував суд, недійсність спірних правочинів не встановлена законом, а відносно визнання їх недійсними, що, зокрема, і є предметом цього провадження, необхідно це довести в суді.

Як з»ясовано вище, підстави, на які посилається позивач, вимагаючи визнання недійсними правочинів, тобто, на ч.1 ст.203, ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України, не доведені позивачем.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

Головуючий

Судді