Справа № 297/489/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ "Провідна" про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 та ПАТ "Провідна" про стягнення з ПАТ "Провідна" в його користь 50 000 грн. матеріальної шкоди, стягнення з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 70 345, 96 грн., стягнення з ОСОБА_3 20 000 грн. моральної шкоди та стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ПАТ "Провідна" судових витрат в сумі 2 903, 45 грн..

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 4 січня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1, не впоравшись із керуванням скоїв зіткнення з його автомобілем марки "Chery" моделі "Tiggo", державний номерний знак АО 341 5АІ, який рухався у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав пошкоджень. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року в справі про адміністративне правопорушення №606/259/15-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/2529023 від 16 грудня 2014 року ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Провідна». Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодження транспортного засобу №012/01/15 від 28 січня 2015 року, вартість відновлюваного ремонту його автомобіля становить 148 197, 48 грн., що перевищує ринкову вартість його автомобіля до пошкодження, яка становить 120 345, 96 грн. У даному випадку фактичним розміром шкоди, згідно звіту є 120 345,96 грн., а розмір страхової виплати, як відомо, 50 000 грн., а тому відповідач ОСОБА_3 повинен додатково нести відповідальність у межах суми 70 345,96 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди, заподіяної автомобілю, і страховою виплатою. Крім того, своїми діями відповідач ОСОБА_3 заподіяв йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 гривень, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з знищенням його автомобіля, внаслідок чого він пережив сильний психологічний стрес та втратив нормальні життєві звязки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, про що подав відповідну заяву (а.с. 143-144), збільшений позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив збільшений позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило (а.с.150-151, 154-155).

Представник відповідача ПАТ «Провідна», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи від нього не надходило. Крім того, 12 травня 2015 року ПАТ «Провідна» подало до суду заперечення проти позову та згідно такого просить в задоволенні позову позивача до ПАТ «Провідна» відмовити (а.с. 91-93, 147, 157).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, згідно постанови судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, перебаченого ст. 124 КУпАП та накладено відносно останнього адміністративне стягнення у виді штрафу за те, що 04 січня 2015 року близько 15 год. 25 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись у напрямку м. Мукачеве Берегівського району Закарпатської області між населеними пунктами с. Яноші та с. Гать не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 марки «CheryTiggo», державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався у зустрічному напрямку. Сам правопорушник ОСОБА_3 свою вину у вчинні адміністративного правопорушення визнав (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України ,- з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, згідно висновку експерта №60 від 25 червня 2015 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику досліджуваного КТЗ марки «Chery» моделі Tiggo», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 131 430, 40 грн.; вартість ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля складає 148 032, 43 грн. (а.с. 110-129).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, - збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У пункті 15 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України,- особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в ухвалі від 05 грудня 2012 року в справі № 6-29376св12; ухвалі від 24 квітня 2013 року в справі № 6-620св13.

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2. статті 9 Закону,- страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування у межах страхової суми. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону,- в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Виходячи зі змісту положень статті 28 Закону - шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки .

Як вбачається з поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/2529023 від 16 грудня 2014 року ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Провідна» (а.с. 31).

Згідно роз"яснень п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено з матеріалів справи, фактичним розміром шкоди у даному випадку є 131 430, 40 грн. (а.с. 110-129), а розмір страхової виплати, 50 000 грн., а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 повинен додатково нести відповідальність у межах суми 81 430, 40 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди, заподіяної автомобілю, і страховою виплатою.

Разом з тим, виходячи зі змісту статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

На зазначеному неодноразово наголошували Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 18 січня 2012 року в справі № 6-27529св11; ухвала від 25 квітня 2012 року в справі № 6-5966св12) та Верховний Суд України (ухала від 28 вересня 2011 року в справі № 6-59182св10).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ "Провідна" в його користь 50 000 грн. матеріальної шкоди, та стягнення з ОСОБА_3 в його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 81 430, 40 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача ПАТ «Провідна» суд до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються вищенаведеним.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 20 000 грн. моральної шкоди.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України,- моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України,- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правовової відповідальності обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявість такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення дя вирішення спору.

Крім того, відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з пунктом 23.1. статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, повязана з лікуванням потерпілого; шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; шкода, повязана із смертю потерпілого.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює обовязок для страховика відшкодувати не будь-яку моральну шкоду, а лише таку, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

А тому, суд приходить до висновку, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна, не може бути покладений на страховика, лише на страхувальника.

Як встановлено в судовому засіданні, своїми діями ОСОБА_3 заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнаву звязку з фізичним знищенням його автомобіля, внаслідок чого позивач пережив сильний психологічний стрес та втратив нормальні життєві звязки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь психологічних страждань позивача, конкретні обставини та виходить зі справедливості та розумності, а тому моральну шкоду позивача суд оцінює в 5 000 грн..

Крім того, відповідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України, - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А тому, суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів солідарно в користь позивача 1 514, 34 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1-2, 142).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 1 000 грн. витрат на правову допомогу, однак суд вважає в задоволенні такого відмовити, оскільки докази укладення угоди про надання правової допомоги (Договір про надання правової допомоги) не є підставою для відшкодування таких витрат, і в ході судового розгляду справи не надано суду жодного доказу на свердження оплати позивачем правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 9, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст.15, 57-60, 84, ч. 1 ст. 88, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

збільшений позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Провідна» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 81 430 (вісімдесят одна тисяча чотириста тридцять) грн. 40 коп. та 5 000 (п'ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Провідна» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 514 (одна тисяча п'ятсот чотирнадцять) грн. 34 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 28 вересня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_4.