УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікативної інфраструктури «Діпрозв'язок» про стягнення різниці між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» (далі - ПрАТ «Діпрозв'язок») про стягнення різниці між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера в розмірі 51 660 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 вересня 2008 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді провідного інженера з охорони праці. Вважає, що відповідач постійно порушував умови діючого законодавства щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати вчасно та у повному обсязі. Посадовий оклад позивача не відповідав положенням ст. 96 КЗпП України та ст.ст. 2, 5, 6, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», зокрема, його посадовий оклад, як керівника, є меншим ніж у працівників, які віднесені до керівників структурних підрозділів. Також позивач зазначив, що відповідачем було порушено вимоги Положення про службу охорони праці, затвердженої Міністерством юстиції України 01 грудня 2004 року, щодо прирівняння його окладу до окладу керівника структурного підрозділу, що призвело до порушення прав позивача в отриманні повної заробітної плати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до наказу ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» (далі - ВАТ «Діпрозв'язок») від 24 вересня 2008 року №234/к був прийнятий на посаду начальника відділу експлуатаційно-технічного обслуговування № 10 в порядку переведення з Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі 32 в м. Вінниця філії «Дирекції первинної мережі ВАТ «Укртелеком».

27 травня 2010 року на підставі наказу №130/к позивач був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці до групи з охорони праці № 07 з посадовим окладом 2 380 грн на місяць згідно штатного розкладу.

Наказом №73 від 26 травня 2011 року «Про організаційні зміни та введення нових структурних підрозділів у штатний розклад ВАТ «Діпрозв'язок» посаду провідного інженера з охорони праці № 07, яку займав позивач, було виведено та введено у штатний розклад посаду інженера з охорони праці № 07 з підпорядкуванням голові правління товариства.

Згідно наказу №288/к від 14 грудня 2011 року ОСОБА_4 був звільнений з займаної посади, в зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року позивач був поновлений на роботі на посаді провідного інженера з охорони праці № 07 з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2011 року до 19 грудня 2012 року включно.

Зі змісту рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2013 року, зміненого рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки вбачається, що посада останнього відповідала посаді провідного інженера з охорони праці № 07.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України, тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

За правилами ст. 15 Закону України «Про охорону праці», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, та Типового положення про службу охорони праці НПАОП 0.00-4.35-04, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 грудня 2004 року за №1526/10125 на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань нагляду за охороною праці. Служба охорони праці підпорядковується безпосередньо роботодавцю. Керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що позивач, з урахуванням зазначених положень чинного законодавства, займаючи посаду провідного інженера з охорони праці не довів свого права на отримання окладу, прирівняного до керівника основних виробничо-технічної служб, а саме, головного інженера ПП «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок».

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук