Справа № 265/5153/15-ц
Провадження № 2/265/2180/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача, ОСОБА_4, на момент смерті якого залишилось спадкове майно, що складається з АДРЕСА_1. Зазначала при цьому, що 15 березня 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт на вказану квартиру, яку заповідав ОСОБА_5, який після смерті ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом. Оскільки ОСОБА_5 її син, то позивачка подала до нотаріальної контори заяви про відмову від обов'язкової долі у спадщині на користь ОСОБА_5 Однак рішенням суду від 26 грудня 2012 року було визнано нікчемним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 Після набуття законної сили вказаним рішенням вона 25 січня 2013 року подала до нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку спадкового майна спадкодавця, ОСОБА_4 Натомість позивачці нотаріусом було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій. Згодом на підставі рішення суду від 3 лютого 2014 року були визнані недійсними раніше подані нею заяви до нотаріальної контори про відмову від частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 Вказувала, що згадані заяви нотаріусу нею були написані за умови наявності заповіту на спадкове майно на її сина, тому не можуть свідчити про безумовну відмову позивачки від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 Оскільки позивачу нотаріус у листі від 26 січня 2015 року повідомив про не прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4, то вона повторно подала до нотаріальної контори заяву від 9 лютого 2015 року про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 Однак оскільки після цього нотаріус знову відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 вона змушена була звернутись до суду, бо відповідачі не визнають її право на спадщину після смерті ОСОБА_4 Вважаючи, що строк подання нею заяви про прийняття спадщини не був пропущений, бо право на спадкування за законом у неї виникло після визнання заповіту ОСОБА_4 недійсним, та при наявності відмови нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, просила суд визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 із зобов'язанням 4-ї маріупольської державної нотаріальної контори видати їй свідоцтво про право на 1/3 частку спадщини в вигляді ? частини АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи ОСОБА_1, не змінюючи обґрунтування поданого позову, уточнила заявлені нею раніше позовні вимоги, внаслідок чого просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4, та яке складається з ? частини АДРЕСА_1.

Від позивачки, ОСОБА_1, надійшла заява з проханням вирішити вказаний спір у її відсутність за участі її представника, ОСОБА_5, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого позову.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_5, у судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги ОСОБА_1, наполягаючи на їх задоволенні та надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник позивача, який діє на підставі договору, ОСОБА_6, підтримуючи заявлений позов, зазначав, що ОСОБА_1 не пропустила строк для подання заяви для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за законом на 1/6 частку АДРЕСА_1, оскільки у неї таке право виникло лише 5 січня 2013 року, дати набуття рішенням суду про визнання заповіту недійсним чинності, якою протягом передбаченого з цією дати строку було подано відповідну заяву до нотаріальної контори з метою прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 Зазначав також, що право на спадщину за законом у позивача виникло внаслідок скасування заповіту померлого, складеного на користь ОСОБА_5 Натомість внаслідок відмови нотаріальної контори видавати позивачу свідоцтво про право на спадщину, то ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду для захисту свого права. На підставі переліченого просив суд задовольнити позов повністю.

Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Представник відповідачів, яка діє на підставі довіреностей, ОСОБА_7, у судовому засіданні заперечуючи проти задоволення поданого позову вказувала, що позивачка була заздалегідь обізнана у недійсності заповіту ОСОБА_4, за яким останній заповідав усе своє майно ОСОБА_5, бо відмовилась від своє частки у спадщині на користь ОСОБА_5 Зазначала, що позивачка не мешкала із померлим чоловіком останні 20 років до його смерті, тому не має прав на його майно. Натомість відповідачки за законом набули право на спадщину після смерті ОСОБА_4, тому мають право володіти 1/2 часткою АДРЕСА_1. При цьому не заперечуючи саме право позивача на спадкування майна померлого, гадала, що нема підстав для надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно письмових заперечень представника відповідачів, ОСОБА_7, вбачається, що не визнаючи заявлені вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_7 посилалась на те, що відповідачі не заперечують право позивачки на спадкування після смерті ОСОБА_4 за законом. Однак зазначає, що позивачка не ставить питання про необхідність надання їй додаткового строку про прийняття спадщини або про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 для захисту свого права. Не погоджувалась із тим, що позивачка подала заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк, бо такі заяви від 25 січня 2013 року та від 9 лютого 2015 року були подані ОСОБА_1 вже після закінчення шестимісячного строку після смерті ОСОБА_1 На підставі переліченого погоджувалась із правомірністю відмови нотаріусу в видачі свідоцтва позивачці у праві на спадщину ОСОБА_4 Таким чином, оскільки ОСОБА_1 фактично відмовилась від спадщини після смерті ОСОБА_4 у шестимісячний строк після його смерті, то просила суд відмовити у задоволенні поданого позову в повному обсязі.

Представник відповідачів, яка діє на підставі договору, ОСОБА_8, заперечуючи проти задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1, вказувала, що у теперішній час неможливо рішенням суду визнавати право ОСОБА_1 на спадкове майно ОСОБА_4, оскільки не втрачена можливість прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину у передбачений законом порядок, тобто через нотаріальну контору в разі встановлення факту спільного проживання із померлим на момент його смерті або в разі надання додаткового строку для прийняття спадщини. Натомість зазначала, що ОСОБА_1 пропустила передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Таким чином, вважаючи, що спадкові права позивача не порушені, то просила суд відмовити у задоволені позову.

Від представників третьої особи, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, до суду надійшла заява з проханням вирішити вказаний спір у їх відсутність.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 466 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 76).

Згідно свідоцтва про одруження, актовий запис № 1924 від 25 жовтня 1975 року, виданого Міським відділом РАЦС міста Орел 25 вересня 1975 року, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одружились 25 вересня 1975 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище «ОСОБА_1» (а. с. 12).

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 грудня 2012 року, яке набуло чинності, було визнано нікчемним заповіт, складений 15 березня 2011 року ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, Бодягіною І. І., 15 березня 2011 року, реєстр № 913, на користь ОСОБА_5 (а. с. 39-44).

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 3 лютого 2014 року, яке набуло чинності на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 3 квітня 2014 року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт) № 2736 квартири АДРЕСА_1, укладений 17 жовтня 1994 року на Маріупольській універсальній товарній біржі між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 та зареєстрований 12 травня 2011 року в Маріупольському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 41697. Також цим рішенням суду було визнано недійсними заяви ОСОБА_1 № 989, № 990 від 19 травня 2011 року на ім'я державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, Демко М. Л., про відмову від обов'язкової долі у спадщині та відмову від права у спільній сумісній власності подружжя. Крім цього за ОСОБА_1 цим рішенням було визнано право власності у спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а. с. 20-27, 28-29, 73).

На підставі технічного паспорту на АДРЕСА_1, а також витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 12 травня 2011 року вбачається, що загальна площа вказаної однокімнатної квартири складає 23,5 кв. м., а житлова площа - 12,3 кв. м. (а. с. 69-71, 72).

На підставі п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) в разі визнання заповіту недійсним право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК.

При цьому згідно до ч. 5 ст. 1257 ЦК в разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

На підставі ч. 3 ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1267 ЦК частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 1272 ЦК, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів оглянутої в судовому засіданні спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається наявність заяв від ОСОБА_3 та від ОСОБА_2, доньок померлого спадкодавця, від 26 травня 2011 року № 1039 та № 1040 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, що також вбачається з постанови нотаріусу від 29 січня 2013 року та було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 грудня 2012 року (а. с. 41, 63).

Таким чином суд встановив, що відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4

Згідно довідки від 26 лютого 2013 року Приватного підприємства «Ваш Двір» вбачається, що за свідченнями сусідів ОСОБА_1 мешкає, починаючи з березня 2011 року по АДРЕСА_1, в тому числі мешкала на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 разом із останнім за цією адресою (а. с. 16).

Жодними доказами факт проживання позивачки із ОСОБА_4 на момент його смерті ані відповідачами, ані їх представниками не було спростовано в суді.

На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оглянувши в судовому засіданні надані нотаріальною конторою матеріали спадкової справи щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, суд пересвідчився у наявності заяви від 25 січня 2013 року позивачки, ОСОБА_1, з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна спадкодавця, яке складається з 1/2 частки АДРЕСА_1 (а. с. 30-32).

Відповідно до постанови від 29 січня 2013 року Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою при розгляді заяви позивачки від 25 січня 2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину майна, що залишалось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, яке складається з ? частки АДРЕСА_1, ОСОБА_1 було відмовлено на підставі того, що за ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 жовтня 2011 року було накладено заборону вчиняти дії щодо вказаного спадкового майна; що відсутні правовстановлюючі документи на вказану квартиру та що ОСОБА_1 відмовилась від спадщини за законом у шестимісячний строк (а. с. 63).

Згідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 вересня 2014 року, яка набула чинності, було скасовано заборону Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі вчиняти дії з оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 38).

Натомість відповідно до листа Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 26 січня 2015 року позивача було повідомлено, що від нього не надходило заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 13).

Також з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається наявність ще однієї заяви ОСОБА_1 від 9 лютого 2015 року про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 (а. с. 33).

Однак згідно листа представників Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 10 лютого 2015 року вбачається, що в матеріалах спадкової справи, заведеної вказаною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_4, наявна заява, подана у передбачений шестимісячний строк від ОСОБА_1 про відмову від спадщини померлого, яка була визнана однак рішенням суду недійсною, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину, бо не була зареєстрована із померлим на момент його смерті та заяв про прийняття спадщини не подала протягом 6 місяців після відкриття спадщини. Також було екомендовано позивачу звернутись до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини або про визнання факту її проживання із спадкодавцем на момент смерті ОСОБА_4 (а. с. 14).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що у позивачки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, бо останній було неодноразово відмовлено нотаріусом в оформленні права на спадщину, суд вважає, що ОСОБА_1 правомірно звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на спадщину.

Суд, вирішуючи наявний спір, зазначає, що ОСОБА_1 прийняла фактично спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, зважаючи на наступне.

Так внаслідок визнання заповіту померлого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 недійсним позивачка набула в часу такого визнання рішенням суду право на спадкування за законом на загальних підставах.

При цьому законодавцем не визначено строку необхідного для подання заяви для прийняття спадщини в разі визнання заповіту недійсним вже після спливу передбаченого законом шестимісячного строку для подання заяви до нотаріусу про прийняття спадщини після відкриття спадщини.

Виходячи з аналогії закону, суд вважає, що у такому разі спадкодавцю, який не висловився щодо свого права на спадкування у шестимісячний строк після відкриття спадщини, повинен надаватись строк тривалістю у шість місяців після визнання заповіту недійсним для подання заяви про прийняття або неприйняття спадщини.

При цьому суд відхиляє посилання представників відповідачів на необхідність звернення ОСОБА_1 із позовом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, як такої, що пропустила шестимісячний строк з поважної причини, оскільки в позивачки право на спадкування майна померлого ОСОБА_4 фактично виникло після ухвалення рішення суду від 26 грудня 2012 року про визнання заповіту ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_5 недійсним, тому як такого пропуску строку у цьому випадку немає. Тим більше ОСОБА_1 вже було подано заяви від 25 січня 2013 року та від 9 лютого 2015 року до нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, тому надання їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини втрачає сенс.

Враховуючи, що заява позивачки від 19 травня 2011 року про відмову від обов'язкової долі у спадщині за рішенням суду від 3 лютого 2014 року була визнана недійсною, то шляхом подання після набуття рішенням суду про визнання заповіту ОСОБА_4 недійсним заяви про видачу їй свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 фактично висловила своє бажання прийняти спадщину спадкодавця, яка складається з ? частки АДРЕСА_1.

На підставі переліченого, зважаючи, що ОСОБА_1 у подальшому не відмовилась від своєї частки на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, факт проживання позивачки із спадкодавцем на момент смерті якого також не було спростовано в суді, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 прийняла спадщину ОСОБА_4, яка складається з 1/3 частки від ? частини АДРЕСА_1.

За п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Таким чином суд вважає встановленим у судовому засіданні, що ОСОБА_1 набула права власності на 1/6 частину АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ОСОБА_4 , тому з метою реалізації спадкових прав позивачки суд дійшов висновку про необхідність задоволення уточнених вимог ОСОБА_1

Враховуючи, що при подані позовної заяви до суду ОСОБА_1 була звільнена за законом від сплати судового збору, а за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду або вирішення справи, то на підставі переліченого та ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн., тобто по 243,60 грн. з кожної.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (житлова площа - 12,3 кв. м., загальна площа - 23,5 кв. м.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої в АДРЕСА_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої в АДРЕСА_3, на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. в рівних частках, тобто по 243,60 грн. з кожної.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя