УХВАЛА

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності недійсними, скасування державної реєстрації права власності та рішення державного реєстратора за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, з нього на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 вересня 2007 року у розмірі 47 238 доларів 45 центів США, що еквівалентно 365 705 грн 57 коп. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист та постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 17 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження. 15 березня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього належного позивачу майна, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Згодом він дізнався, що відповідно до висновку про вартість майна, складеного фізичною особою-підприємцем, експертом, суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6, початкова вартість об'єкта оцінки - спірної квартири становить 260 932 грн. Також він дізнався, що аукціон з реалізації арештованого спірного майна, призначений на 25 січня 2013 року не відбувся у зв'язку з відсутністю купівельного попиту. 28 січня 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся з заявою про придбання майна за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за рахунок ціни іпотечного майна та просило оформити акт про реалізацію предмета іпотеки. Згідно протоколу № 1412618 проведення прилюдних торгів арештованого нерухомого майна, належного ОСОБА_3 13 лютого 2013 року прилюдні торгу не відбулися у зв'язку з відсутністю зареєстрованих учасників. На виконання ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та на підставі листа ПАТ «Універсал Банк» від 7 лютого 2013 року предмет іпотеки - спірну квартира передано банку шляхом зарахування його забезпечених вимог в рахунок ціни майна, яка складає 260 932 грн. На підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 20 березня 2013 року до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») перейшло право власності на вказану квартиру. Вважав, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог закону, оскільки його не було повідомлено про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації спірного майна, оголошення про проведення прилюдних торгів було розміщене з порушенням семиденного строку.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати прилюдні торги, протокол проведення прилюдних торгів, акт про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтво про право власності недійсними, скасувати державну реєстрацію права власності та рішення державного реєстратора.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника -

ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правочин, на підставі якого ПАТ «Універсал Банк» набуло право власності на спірну квартиру, може визнаватись недійсним лише з підстав порушення порядку реалізації нерухомого майна, на яке рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд погодився з такими висновками. Також апеляційний суд виходив із того, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснювалось державним виконавцем на прилюдних торгах, проведених ПП «Нива В.-Ш.» на виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 10 липня 2012 року, якою було змінено спосіб виконання рішення суду від 23 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 боргу, а тому реалізація предмету іпотеки повинна здійснюватись за правилами Закону України «Про іпотеку».

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року у розмірі 47 238 доларів 45 центів США, що еквівалентно 363 915 грн 57 коп. На виконання цього рішення судом видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 липня 2012 року змінено спосіб виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2010 року шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на суму боргу у розмірі 365 705 грн 57 коп. із встановленням початкової ціни квартири на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виключно на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то в порядку ст. 373 ЦПК України суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» має виконуватись за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Суд зазначене не врахував та виходив з того, що вказана ухвала суду фактично є рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, а, відтак, предмет іпотеки має реалізовуватись на підставі Закону України «Про іпотеку».

При цьому суд не врахував таке.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, яким передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Підставами для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є як недодержання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», так і недодержання спеціалізованою організацією - ПП «Нива В.-Ш.» - вимог Тимчасового положення, то при вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно було встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів.

У разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження» та вимоги Тимчасового положення і не підлягають застосуванню норми Закону України "Про іпотеку".

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-199 цс 14 від 28 січня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суд вказане не врахував, доводів сторін по суті заявлених позовних вимог не перевірив, не дав оцінку тому, що на виконанні у Залізничному ВДВС Львівського МУЮ перебуває виконавчий лист з виконання ухвали про зміну способу виконання рішення, а не рішення суду у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке містить усі необхідні реквізити, передбачені ст. 39 Закону України «Про іпотеку»; чи дотримано державним виконавцем під час призначення прилюдних торгів та їх проведення порядок реалізації арештованого майна, передбачений законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999 року.

При цьому наявність ухвали про зміну способу виконання рішення суду не свідчить про те, що державний виконавець виконує рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке б ухвалювалось згідно вимог Закону України «Про іпотеку» та норм ЦК України.

На вказані порушення посилався у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, проте апеляційний суд доводам апеляційної скарги не дав належної оцінки, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в її межах не перевірив та залишив це рішення суду без змін.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик