АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

Секретаря: Давньої Я.А.

З участю: ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, на рішення Кіцманського районного суду від 10 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги уточнювала під час провадження у справі.

Посилалась на такі обставини.

30 вересня 1991 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, який розірвано рішенням Кіцманського районного суду від 14 січня 2013 року.

Від шлюбу у них народились діти: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу, 30 червня 2004 року, вони придбали:

земельні ділянки, розташовані в с. Шипинці Кіцманського району, площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та площею 0,496 га - для ведення особистого селянського господарства. Покупцем в договорі купівлі-продажу виступала мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7;

Провадж.№22-ц-794/34/2015 р. Головуючий у першій інстанції Мізюк В.М.

Категорія: 46 Доповідач: Заводян К.І.

транспортні засоби марки:

"Volkswagen Caddy", 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1;

RENAULT "Trafik", кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_6;

"Fiat Ducato", 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номер знак НОМЕР_3.

Транспортні засоби були зареєстровані на ОСОБА_3, який їх відчужив без її згоди.

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

В період з початку літа 2005 року по жовтень 2008 року вона з ОСОБА_3 за рахунок спільних коштів, збудували житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а саме: літню кухню, вбиральню, вигрібну яму, колодязь, по АДРЕСА_1.

Будівництво будинку здійснювалось на підставі рішення Шипинської сільської ради № 143/10 від 13 жовтня 2004 року, проекту забудови земельної ділянки, акту виносу границь земельної ділянки і розбивки будівель, дозволу на виконання будівельних робіт №1 від 06 січня 2005 року, проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за №15/8 від 06 січня 2005 року.

Вона безпосередньо приймала участь в будівельних роботах, носила розчин, цеглу, фарбувала та малювала стіни всередині хати, готувала їжу для робітників.

З грудня 2008 року вони розпочали проживати в збудованому житловому будинку.

Спірний будинок, господарські будівлі і споруди не були здані в експлуатацію, хоча ступінь їх готовності складає 100 %, а тому на сьогоднішній день залишається незавершеним будівництвом.

Здійснити поділ спільного майна подружжя в добровільному порядку відповідач відмовився.

Просила суд:

встановити факт здійснення всіх будівельних робіт незакінченого будівництвом житлового будинку і належних до нього господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час шлюбу;

визнати спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, вироби та конструктивні елементів, які були використані на будівництво житлового будинку і належних до нього господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1;

провести поділ незакінченого будівництвом будинку АДРЕСА_1, виділивши в натурі:

ОСОБА_2 - 504/1000 часток незакінченого будівництвом житлового будинку,

а саме: на першому поверсі: коридор 18,80 м.кв., гараж 28,40 кв.м., санвузол 7,70 кв.м., кухню 31,60 кв.м., кімнату 33,20 кв.м. Всього 119,80 м.кв.

ОСОБА_3 виділити 496/1000 часток незакінченого будівництвом житлового будинку, а саме:

на мансардному поверсі: коридор 27,90 кв.м, кімнату 32,70 кв.м., кімнату 28,30 кв.м., кімнату 28,90 кв.м. Всього 117, 80 кв.м.

У спільному користуванні залишити літню кухню (літ.Б), вбиральню (літ.В), вигрібну яму (літ.І), огорожу №12, криницю №3.

Стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію половини вартості транспортних засобів:

марки: "Volkswagen Caddy", 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1;

RENAULT "Trafik", кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_6;

"Fiat Ducato", 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номер знак НОМЕР_3., в сумі 122090 грн.

Вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Справа розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення Кіцманського районного суду від 15 жовтня 2013 року, яким було відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2, та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 грудня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Кіцманського районного суду від 10 листопада 2014 року ОСОБА_2 в позові відмовлено.

ОСОБА_1, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, подала на рішення суду апеляційну скаргу.

Вважає його незаконним і необґрунтованим.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 було доведено факт початку та закінчення будівництва спірного будинку під час шлюбу з ОСОБА_3 належними та допустимими доказами.

Суд безпідставно відхилив покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які підтвердили, що в червні 2005 року подружжя ОСОБА_3 розпочало будівництво будинку. ОСОБА_2 працювала на будівництві, а також готувала для робітників їжу, прибирала. В 2008 році будинок був збудований.

Суд безпідставно не застосував до даних правовідносин ст.60 СК України та ст.331 ЦК України., відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на будівельні матеріали. Такий висновок суду суперечить фактичним обставинам та вказівкам суду касаційної інстанції.

Суд помилково визначив взаємовиключними позовні вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали та про поділ незавершеного будівництвом будинку.

До завершення будівництва особа вважається власником (співвласником) матеріалів тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. В жодному випадку це не позбавляє її права на поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво.

При вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя суд не врахував вартість транспортних засобів, які були без згоди ОСОБА_2 відчужені ОСОБА_3

Просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання: які будівельні матеріали, вироби та конструктивні елементи були використані на будівництво житлового будинку і належних до нього господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_1, та яка їх вартість (загальна сума).

Згідно висновку експертизи №14205 від 09 лютого 2015 року, складеним судовим експертом Лещишиним В.В., вартість влаштування конструктивних елементів житлового будинку АДРЕСА_1 та належних до нього господарських будівель і споруд, становить 554891 грн., в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій становить 390390 гривень.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що незавершений будівництвом будинок побудований за спільні кошти подружжя, а транспортні засоби придбані ОСОБА_3 в період припинення шлюбних стосунків, у 2012 році, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте погодитися з такими висновками суду в повному об'ємі неможливо. Суд неповно з'ясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п.1, 3 част.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1991 року. Шлюб розірвано за рішенням Кіцманського районного суду від 14 січня 2013 року.

Від шлюбу у них народились діти: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статей 60, 69 ч.1, 70 ч.ч.1, 3 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З матеріалів справи убачається, що мати відповідача ОСОБА_7 30 червня 2004 року придбала земельні ділянки, площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та площею 0,496 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Шипинці Кіцманського району(а.с.84-86 т.1).

Рішенням Шипинецької сільської ради Кіцманського району від 13 жовтня 2004 року ОСОБА_7 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1.

06 січня 2005 року відділом містобудування і архітектури Кіцманської РДА ОСОБА_7 видано дозвіл на виконання будівельних робіт.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла (а.с.87.92 т.1).

17 червня 2005 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тобто, до нього перейшли майнові права забудовника (а.с.126 т.2).

Будинок фактично будувався після смерті ОСОБА_7, завершений будівництвом (100%), однак ОСОБА_3 відмовляється здати його в експлуатацію.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як зазначено вище, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 пояснили, що ОСОБА_2 брала участь у будівництві будинку. За чиї кошти велось будівництво їм не відомо.

Свідок ОСОБА_11 також пояснив, що, перебуваючи за кордоном на роботі, ОСОБА_2 передавала чоловікові гроші і перестала це робити в середині 2013 року.

Верховний Суд України у своїй постанові від 4 грудня 2013 р. у справі №6-130цс13 зазначив, що у розумінні ст. 376 об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За таких обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про проведення поділу житлового будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що за відсутності державної реєстрації цього будинку як об'єкта нерухомості, позивач за умови доведеності своїх вимог, вправі ставити питання про відшкодування на його користь відповідної частки вартості будівельних матеріалів, які були використані при будівництві цього будинку.

З матеріалів справи убачається, що на час будівництва будинку сторони перебували у шлюбі, проживали разом, мали спільні кошти, виконували роботи по будівництву будинку. Мати відповідача, яка придбала земельну ділянку, померла у травні 2005 року. ОСОБА_3 прийняв спадщину. По суті будівельні роботи по зведенню будинку виконувалися після смерті ОСОБА_7

За таких обставин вимога ОСОБА_2 про встановлення факту проведення будівельних робіт незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 спільно із ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Оскільки будинок не прийнятий в експлуатацію, то ОСОБА_2 має право на відшкодування половини коштів, витрачених на придбання будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, вартість яких відповідно висновку експертизи №14205 від 09 лютого 2015 року, складеним судовим експертом Лещишиним В.В., становить 390390 гривень. Сума відшкодування, яка підлягає сплаті позивачці становить 195195 гривень.

Із зазначених вище підстав та відповідно до правил ст.ст. 60,67,69 СК України, позивачка має право на відшкодування половини вартості транспортних засобів, придбаних у шлюбі у 2012 році і відчужених ОСОБА_3 без її згоди.

За повідомленням ВРЕР ДАІ з обслуговування м.Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 18.08.2012 р. №219 (а.с.36-41 т.1) за ОСОБА_3 були зареєстровані і відчужені у 2012 році транспортні засоби:

"Volkswagen Caddy", 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 79130 грн;

RENAULT "Trafik", кузов НОМЕР_5, державний номерний знак НОМЕР_6, вартістю 86080 грн.;

"Fiat Ducato", 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номер знак НОМЕР_3., вартістю 78970 грн.

Вартість автомобілів визначена за відомостями в Бюлетені авто товарознавця №72 за серпень 2013 року. Відповідачем ціни не спростовані.

Сума відшкодування, яку належить стягнути з відповідача на користь позивачки становить 122090.

Вимог про поділ іншого майна, набутого під час шлюбу, сторони не заявляли.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс12, який є обов'язковим для усіх судів України відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За правилами ст.70,71 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Транспортні засоби - речі неподільні. Відчужені відповідачем у 2012 році, до розірвання шлюбу. Позивачка має право на відшкодування половини вартості відчужених транспортних засобів в сумі 122090 гривень.

Решта позовних вимог ОСОБА_2, як зазначено вище, задоволенню не підлягає за безпідставністю.

Відповідно до правил ст.88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 4459, 27 (3172,85 + 1586,42) гривень за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції, в частині задоволених вимог та витрати на оплату судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4418,40 гривень.

Керуючись ст.ст.88,307, пунктами 1,3 част.1 ст.309 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду від 10 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проведення будівельних робіт ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половину вартості будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, використаних на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 195195(сто дев'яносто п'ять тисяч сто дев'яносто п'ять) гривень та половину вартості транспортних засобів в сумі 122090 (сто двадцять дві тисячі дев'яносто) гривень. Разом: 317285(триста сімнадцять тисяч двісті вісімдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на оплату судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій 4459 (чотири тисячі п'ятдесят дев'ять) гривень 27 копійок та 4418 (чотири тисячі чотириста вісімнадцять) гривень 40 копійок у відшкодування витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи. Разом: 8877 (вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 67 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :