АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7098/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/1240/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Сторін: представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання договорів недійсними та повернення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, яким у задоволенні його позову до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про визнання недійсними кредитного договору від 25 березня 2008 року за № 58/08/26 CL, іпотечного договору від 25 березня 2008 року та повернення коштів відмовлено.

ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з огляду на недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; порушення норм процесуального та матеріального права, які призвели до прийняття неправильного рішення.

Враховуючи наведене, апелянт просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 серпня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ "Банк Форум" про визнання договорів недійсними та повернення коштів задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був ознайомлений з усіма умовами кредитного та іпотечного договорів та погодився з ними.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Судом встановлено, що 25.03.2008р. між АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №58/08/26 СL, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 250 000 доларів США строком по 20.03.2018 р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних, а також Додатковий договір до нього від 19.04.2010р. зі змінами.

Того ж 25.03.2008р. між сторонами укладено іпотечний договір, який забезпечував виконання боржником зобов'язань, що випливали з укладеного між сторонами вищевказаного кредитного договору та додаткових договорів до нього, згідно якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: - домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1; - земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території с. Гаї-Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №58/08/26 СL, складеним уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», станом на 28.01.2015р., загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 в еквіваленті до гривні становить 1 756 602,37 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину (ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень ст.536 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, необхідною умовою, тобто істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форму його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі), з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі під час укладання кредитного договору №58/08/26 СL від 25 березня 2008 р. досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що стверджуєтьсяч п.7.2 кредитного договору, згідно якого сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами щодо предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору.

Згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Однією з несправедливих є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Згідно із вимогами ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання, що позивачем не доведено підстави, з приводу яких укладені іпотечний та кредитний договір можна визнати недійсними.

Посилання апелянта на те, що йому банк не надав для ознайомлення графік погашення кредиту, колегія не приймає до уваги, оскільки дана обставина сама по собі не може бути підставою для визнання договорів недійсним. Крім того, з пояснень вбачається, що позивач протягом тривалого часу сплачував щомісячні платежі по даному кредитному договору.

Колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що спірний кредитний договір був укладений для нього на невигідних умовах як такі, що не заслуговують на увагу суду, оскільки згідно норм ст.ст. 627,628 ЦК України відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови, визначенні на розсуд сторін і погодженні ними, та умови які є обов'язковими до актів цивільного законодавства.

Посилання апелянта на те, що при укладенні кредитного договору його не попередили про покладені на нього валютні ризики колегія, не приймає до уваги, оскільки згідно роз'яснень, даних у п.16 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Питання стабільності таких курсів законодавчо не врегульовано, а фактична зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України є валютним ризиком, який у даному випадку несуть обидві сторони договору, у тому числі і позивач.

Такі валютні ризики самі по собі не є підставою для визнання недійсним укладеного договору.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді