Номер провадження: 22-ц/785/5153/15
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сватаненко В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 40684,69 грн., моральної шкоди у сумі 10000 гривень, судових витрат у розмірі 507 гривень, а всього 51191 грн. 69 коп. Одночасно позивач просив накласти арешт на майно відповідача.

В обґрунтування позову позивач та його представник посилались на те, що 03 березня 2011р. о 15 годині 50 хвилин відповідач на 35 км. автодороги Одеса-Березівка, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2107 д. № НОМЕР_1, порушив п.12.1 і п.12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху і допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом СНЕRУ - Еlага 2007 р., який здійснював поворот ліворуч. Дорожня транспортна пригода сталась з вини відповідача, який постановою Березівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2011 р. був визнаний винним за ст.124 КУпАП, та який винним себе визнавав. Позивач також вказував, що визначення розміру майнової шкоди у сумі 40684,69 грн. здійснено суб'єктом оціночної діяльності за вибором ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія». Моральну шкоду обґрунтовував фактом втрати автомобілем товарного вигляду, тривалою неможливістю користуватися своїм транспортним засобом.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він свою цивільну відповідальність застрахував, що у нього поганий майновий стан, і на те, що він моральної шкоди позивачу не завдавав.

Представник третьої особи: Приватного акціонерного товариства ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» у судове засідання не з'явився.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 19 липня 2013 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 липня 2014 року вищезгадані рішення судів скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 40684,69 гривень, моральну шкоду 10000 гривень, судові витрати у розмірі 507 гривень, а всього - 51191 грн. 69 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду від 19 березня 2015 року змінити та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 6096,54 грн., відмовити в задоволенні компенсації моральної шкоди, а судові витрати стягнути, виходячи з задоволеної суми позовних вимог 243,60 грн., а всього 6825,94 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися правовідносини з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в скоєнні якої винен відповідач, що ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» знаходиться в стадії ліквідації і останнє, а також МТСБУ шкоду позивачу не відшкодувало, а тому її повинен відшкодувати відповідач у повному обсязі.

Проте з таким висновком суду погодитись неможливо.

За правилами ст.ст.1166-1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст.1187 ч.2,1188 ч.1п.1 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2011р. об 15 годин 50 хвилин ОСОБА_3 на 35 км. автодороги Одеса-Березівка, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2107 реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив п.12.1 і п.12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху і допустив зіткнення з застрахованим автомобілем СНЕRУ- Еlага 2007 р. в., реєстраційний № НОМЕР_3, яким ОСОБА_2 володів на законних підставах. Дорожня транспортна пригода сталася з вини відповідача, що встановлено постановою Березівського районного суду Одеської області від 04 квітня 2011 р., за якою відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП. (т.1 а.с.9) Вказана постанова є чинною та має преюдиційне значення у цій справі. Відповідальність відповідача на момент ДТП буда застрахована, ДТП сталося в період дії, укладеного ним з ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія», договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВЕ 3748636 від 21.05.2010р., за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілого становив 25500грн., а франшиза складала 510 грн. (т.1 а. с.40) Згідно з актом автотоварознавчого дослідження № 01/031 від 08 червня 2011 року суб'єктом оціночної діяльності за заявою страховика визначено розмір відшкодування майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля СНЕRУ- Еlага 2007 р. в., у розмірі 31569,54 грн., а вартість відновлювального ремонту у розмірі 40184,69 грн.(т.1а.с.10-13) Письмові докази фактичного понесення витрат на ремонт пошкодженого автомобіля у сумі 40184,69 грн. матеріали справи не містять, і позивачем суду не надавались.

У відповідності зі ст. ст. 3,22,28-29,12 Закону України № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників; при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу…; у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України..; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи…

Згідно зі ст. ст. 20,41(п.ґ) Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору; у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов'язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія; у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки по договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія; обов'язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ; виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ( в редакції чинній на момент визнання банкрутом) визначено особливості банкрутства страховиків, при цьому у разі настання страхового випадку до відкриття ліквідаційної процедури зобов'язання страховика-банкрута за договорами страхування не вважаються припиненими та вимоги кредиторів задовольняються почергово.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.16) відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів; у зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу; непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі; оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка; у разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування; наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.»

Достеменно встановлено, що відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована, що саме представник страховика ініціював визначення розміру майнової шкоди, завданої автомобілю потерпілого. А відтак, відповідач страховика належно повідомив про страховий випадок. Відповідач протягом усього часу розгляду справи не надав згоди відшкодувати шкоду позивачу замість страховика. Сторони визнали, що страховик завдану автомобілю позивача шкоду не відшкодував.

Із витягу з ЄДРПОУ вбачається, що ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» в момент ДТП була діючою, постановою господарського суду Одеської області вказана страхова компанія визнана банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури лише 11 листопада 2013 року, тобто значно пізніше страхового випадку. Всупереч зазначеному, позивач позовні вимоги до страхової компанії, а у разі необхідності і до МТСБУ не заявив, тоді як за ст. 33 ЦПК України залучення до участі у розгляді справи співвідповідача можливе тільки за заявою позивача. Враховуючи встановлене, та вищенаведені норми матеріального права, обов'язок по відшкодуванню шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП за будь-яких обставин не може покладатися на винну особу ОСОБА_3 ( який свою відповідальність застрахував) в межах ліміту відповідальності страховика за виключенням франшизи.

Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки за актом автотоварознавчого дослідження № 01/031 від 08 червня 2011 року розмір відшкодування майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля СНЕRУ- Еlага 2007 р. в. складає 31569,54 грн., що більше ліміту відповідальності страховика, то суду з відповідача належало стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою без франшизи, а саме у розмірі 6579 грн. 54 коп. (31569,54 - /25500-510/). Від отримання частини пошкоджених запчастин у зв'язку з відшкодуванням частини майнової шкоди представник відповідача відмовився.

Посилання відповідача та його представника на неправильність акту автотоварознавчого дослідження, на завищення розміру завданої майнової шкоди, на невідповідність акту довідці ДАІ тощо до уваги не беруться, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тоді як відповідач та його представник клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляли і акт дослідження № 01/031 від 08 червня 2011 року належними та допустимими доказами не спростували. А крім того, колегія суддів зауважує, що працівник ДАІ не є спеціалістом в галузі автоторознавства та не зобов'язаний перераховувати усі пошкодження автомобіля. Описка стосовно марки автомобіля у згаданому акті висновку дослідження не спростовує.

У відповідності зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, у тому числі у душевних стражданнях, … у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дійсно майно позивача, а саме транспортний засіб, внаслідок ДТП було пошкоджено, що призвело до стресового стану, до порушення звичного укладу життя позивача, вимагало від нього значних зусиль для відновлення автомобіля та свого попереднього стану. Протилежні доводи відповідача в апеляційній скарзі з цього приводу колегія суддів визнає неспроможними. Разом з тим, вину за несвоєчасне відшкодування шкоди позивачу зі сторони страховика не може бути покладено на відповідача. На що суд першої інстанції уваги не звернув і визначення розміру моральної шкоди належно не вмотивував. На засадах розумності та справедливості розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне визначити у сумі 5000 грн.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про відшкодування майнової шкоди у сумі 6579,54 грн., а моральної шкоди у сумі 5000 грн..

Пропорційно до задоволених позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у сумі 120 грн. 90 коп.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 19 березня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_5) відшкодування майнової шкоди у сумі 6579 грн. 54 коп., відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., та відшкодування понесених судових витрат у сумі 120 грн. 90 коп., а всього стягнути 11700 грн. 44 коп.

У решті позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: В.І. Сватаненко А.І. Дрішлюк