Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2346/14-ц
Провадження №2 /711/40/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого - Клочко О.В.

- при секретарі - Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , вказуючи , що на підставі договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-430 від 1.09.2006 року зі змінами , внесеними додатковою угодою №1 та договором про внесення змін від 29.10.2012 року акціонерно - комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості , платності, цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 43000,00 доларів США зі сплатою 14,85% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 31.11.2015 року.

Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі , надавши позичальнику кредит в розмірі 43000,00 доларів США на підставі заяви на видачу готівки №008-70 від 1.09.2006 року.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором не виконав, порушив умови повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом.

Згідно п.1.1.2 договору кредиту повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами згідно з визначеним графіком. ОСОБА_1 в порушення умов п.3.3.8 кредитного договору зобов'язання не виконав.

Станом на 13.02.2014 року заборгованість по кредиту складає 34743,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 297076,97 гривень. / розрахунок додається / .

Відповідно до п.2.5 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за використання кредиту, нараховані за поточний місяць до 10 числа наступного місяця.

ОСОБА_1 не виконує обов'язку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.6 договору , внаслідок чого станом на 13.02.2014 року заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 26366,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 225447,77 гривень. / розрахунок додається / .

Згідно з п.4.2 кредитного договору за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

За несвоєчасне повернення кредиту ОСОБА_1 нарахована пеня в розмірі 1907,45 доларів США, що еквівалентно 16310,06 гривень.

Оскільки ОСОБА_1 порушено вище зазначені зобов'язання, відповідно до ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору , строк користування кредитом, зазначений у договорі кредиту вважається таким що сплив, та відповідно , ОСОБА_1 зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

1.09.2006 року з метою забезпечення кредитної лінії № 895/06-034-430 між позивачем та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори поруки №1-895/06-034-430 та № 2-895/06-034-430 відповідно , за яким останні зобов'язалися перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

Станом на 13.02.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 63016,46 доларів США що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 538834,81 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту - 34743,00 доларів США , що еквівалентно 297076,97 гривень , заборгованості по процентам - 26366,00 доларів США , що еквівалентно 225447,77 гривень , заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1907, 45 доларів США, що еквівалентно 16310,06 гривень, які й просили стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

25.03.2015 року представником позивача до суду надано заяву, в якій просили суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430 від 1 вересня 2006 року по курсу Національного банку України станом на 24 березня 2015 року , а саме:

- заборгованість по кредиту в сумі 34743,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 809089,56 гривень

- заборгованість за процентами в сумі 26366,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 614007,00 гривень та заборгованість по пені станом на 13.02.2014 року в сумі 16310,06 гривень.

Крім того, просили суд стягнути судовий збір в сумі 3654,00 гривень .

В судовому засіданні представник ПАТ "Укрсоцбанк" Чорна С.А. позовні вимоги підтримала .

Представник відповідачів ОСОБА_7 позовні вимоги визнав частково , в частині вимог до співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є поручителями за виконання зобов'язань за кредитним договором, просив суд відмовити , про що надано суду письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" підлягають до часткового задоволення.

За обставинами справи , встановлено , що на підставі договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-430 від 1.09.2006 року зі змінами , внесеними додатковою угодою " 1 та договором про внесення змін від 29.10.2012 року акціонерно - комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості , платності, цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 43000,00 доларів США зі сплатою 14,85% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 31.11.2015 року.

Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі , надавши позичальнику кредит в розмірі 43000,00 доларів США на підставі заяви на видачу готівки №008-70 від 1.09.2006 року.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором не виконав, порушив умови повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитом.

Згідно п.1.1.2 договору кредиту повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами згідно з визначеним графіком. ОСОБА_1 в порушення умов п.3.3.8 кредитного договору зобов'язання не виконав.

Станом на 13.02.2014 року заборгованість по кредиту складає 34743,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 297076,97 гривень. / розрахунок додається / .

Відповідно до п.2.5 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за використання кредиту, нараховані за поточний місяць до 10 числа наступного місяця.

ОСОБА_1 не виконав обов'язку по сплаті процентів за використання кредиту, закріпленого п.3.3.6 договору , внаслідок чого станом на 13.02.2014 року заборгованість по сплаті процентів за використання кредиту складає 26366,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 225447,77 гривень. / розрахунок додається / .

Згідно з п.4.2 кредитного договору за прострочення строків повернення кредиту чи прострочення сплати процентів за кредитним договором позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

За несвоєчасне повернення кредиту ОСОБА_1 нарахована пеня в розмірі 1907,45 доларів США, що еквівалентно 16310,06 гривень.

Також, встановлено , що 1.09.2006 року з метою забезпечення кредитної лінії № 895/06-034-430 між позивачем та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори поруки № 1-895/06-034-430 та № 2-895/06-034-430 відповідно , за яким останні зобов'язалися перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

Станом на 13.02.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 63016,46 доларів США що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 538834,81 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту - 34743,00 доларів США , що еквівалентно 297076,97 гривень , заборгованості по процентам - 26366,00 доларів США , що еквівалентно 225447,77 гривень , заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1907, 45 доларів США, що еквівалентно 16310,06 гривень.

Відповідно до заяви позивача від 25.03.2015 року заборгованість відповідачів за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-430 від 1 вересня 2006 року по курсу Національного банку України станом на 24 березня 2015 року складає:

- заборгованість по кредиту в сумі 34743,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 809089,56 гривень

- заборгованість за процентами в сумі 26366,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 614007,00 гривень та заборгованість по пені станом на 13.02.2014 року в сумі 16310,06 гривень.

Представником відповідачем визнається сума визначеної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Суд вважає, що визначена сума заборгованості за кредитним договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430 від 1 вересня 2006 року визначена вірно та узгоджується із фактичними обставинами справи.

А тому, визначена позивачем сума заборгованості за цим договором підлягає до стягнення в повному обсязі.

Встановлено , що дійсно відповідачем ОСОБА_1 порушено вище зазначені зобов'язання, відповідно до ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору , строк користування кредитом, зазначений у договорі кредиту вважається таким , що сплив, та відповідно , ОСОБА_1 зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Разом з тим ,суд вважає, що цивільно - правову відповідальність за даним позовом має нести лише відповідач ОСОБА_1, а співвідповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителі за виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, таку відповідальність не можуть нести , виходячи з наступного.

Вбачається , що за умовами договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-430від 1.09.2006 року в частині підвищення визначено відповідні положення та процедуру підвищення процентної ставки .

Так, відповідно до п.2.12 у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно - інвестиційного комітету , Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів , визначених п.1.1.1 кредитного договору.

Згідно до п.2.12.1 про намір змінити розмір процентів за надання кредиту, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Також, відповідні умови визначено і в п.п.2.12.2 , 2.12.13.

Аналізуючи обставини правомірності позивача підвищення процентної ставки з урахуванням ст.1061 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 року №661 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", який набрав чинності з 10 січня 2009 року, суд вважає письмові заперечення представника відповідачів обґрунтованим в частині того , що в частині вимог до співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має бути відмовлено. Відповідно до вищевказаного Закону передбачено , що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, банк надсилав повідомлення про підвищення відсотків за кредитним договором із жовтня 2010 року з посиланням на те , що ще 20 жовтня 2008 року банком прийнято рішення про збільшення процентної ставки з 12,85% до 14,85 %, і на підставі цього банком в подальшому зроблені перерахунки процентів за договором.

У зв'язку з цим суд має зазначити , що вирішуючи підняте питання щодо обґрунтованості підвищення процентної ставки в частині процедури та форми прийняття банком такого рішення та чи може братися до уваги це рішення , якщо воно прийняте після набрання чинності вищевказаним Законом №661, суд приходить до наступного.

Беручи до уваги закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів / постанова , рішення інформаційний лист / щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірними / Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99/ у справі за конституційним зверненням Національного Банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України / справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів /.

Також, суд , перевіряючи доводи представника позивача в частині належного повідомлення боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором, встановив , що в жовтні 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту № 895-034-430 від 1.09.2006 року, якою визначено в п.1.1 про встановлення / збільшення / процентної ставки з 20.10.2008 року за користування кредитом на рівні 14,85 %річних.

Це підтверджує, що відповідач - позичальник ОСОБА_1 достовірно обізнаний про збільшення процентної ставки ,чого не можна сказати про інших співвідповідачів у справі.

Разом з тим, встановлено, що інші співвідповідачі , а саме , поручителі за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зовсім нічого не знали про це .

Так, встановлено та це вбачається із наданих суду письмових матеріалів справи , що позивачем на адресу відповідачів - поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про заборгованість за кредитним договором направлено лише 22.12.2010 року та отримане ними 23.12.2010 року, проте , в цьому повідомленні не вказується , що з 20.10.2008 року змінено процентну ставку за кредитним договором з 12,58% до 14,58% річних.

Посилання представника позивача про те , що про зміну процентної ставки безпосередньо знав позичальник ОСОБА_1 з яким було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору , а крім того , у вказаному повідомленні банку на адресу інших співвідповідачів - поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказувалась заборгованість з урахуванням вже встановленої нової процентної ставки , суд оцінює критично , та не може визнати таке повідомлення належним у спосіб, визначений сторонами у договорі, оскільки в ньому зовсім нічого про підвищення процентної ставки не вказується , що вбачається із їх змісту.

Також, встановлено , що наступне повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання направлялось на адресу відповідачів лише в липні 2013 року .

Так, на адресу поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12 липня 2013 року було відправлено повідомлення банку відповідно за № 19.301-86/7436 та № 19.301-86/7434, які додані до справи.

Проте , в них також нічого не вказано про збільшення процентної ставки в жовтні 2008 року та лише вказується про заборгованість за кредитним договором та посилання на договір про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 1.09.2006 року , які було внесено 29.10.2012 року.

Таким чином , банк не довів суду , що він повідомив зокрема поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином про встановлення нової / більшої / процентної ставки за кредитним договором. Документальні підтвердження про зворотне - відсутні .

Обставини, за яких припиняється порука чітко визначені в ст.559 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання , забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову / субсидіарну / відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином , із положень ст.554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Разом з тим , у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя, не дає підстав покладати на останнього відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком / ч.1 ст.559 ЦК України / , що ми маємо в даному конкретному випадку.

Так встановлено, що на момент підвищення позивачем відсоткової ставки для відповідача ОСОБА_1 за користування кредитом по кредитному договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надавали позивачу своєї згоди на продовження поруки щодо таких змін.

Також, встановлено , що співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ніяких додаткових угод до договору поруки щодо вказаних змін з ПАТ "Укрсоцбанк" на момент підвищення відсоткової ставки - не підписували.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання.

За правилами ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є збільшенням зобов'язання за кредитним договором для позичальника, а у разі наявності поруки по цьому кредитному договору, то і для поручителя.

За обставинами справи , згідно п.1 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителями за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до підпунктів 2.1.1 - 2.1.4 пункту 2.1 договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов'язання становить:

а / повернення кредиту в розмірі 43000,00 доларів США, відповідно до наведенного графіку та кінцевим терміном погашення до 31.11.2016 року

б / сплата відсотків за використання кредиту в порядку та в строки визначенідоговором кредиту у розмірі 12,85 % процентів річних

в / сплата можливих штрафних санкцій, визначених договором кредиту

г / відшкодування витрат на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

Разом з тим , за обставинами справи , вбачається, що в жовтні 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до кредитного договору, за умовами якої з 20 жовтня 2008 року розмір відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору збільшився до 14,85 % процентів річних.

Також, встановлено , що на момент підвищення позивачем відсоткової ставки для ОСОБА_1 за користування кредитом по кредитному договору, поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надавали позивачу будь-якої згоди на продовження поруки щодо таких змін, а також ніяких додаткових угод до договору поруки щодо вказаних змін з позивачем ПАТ "Укрсоцбанк" на момент підвищення відсоткової ставки не підписували.

Таким чином, підвищивши розмір відсотків за кредитним договором для відповідача - позичальника ОСОБА_1, позивач тим самим збільшив і основне зобов'язання, і також, такими діями позивач збільшив і для поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 основне зобов'язання та збільшив їх відповідальність за цим зобов'язанням без їхньої згоди на такі зміни.

Відповідно до ч. 2 п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Згідно матеріалів справи, вбачається , що із поручителями - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не узгоджувалися можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати, тощо, додаткового повідомлення поручителі не отримували та з ними не укладалася окрема угода, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителів і їхньої згоди на збільшення розміру їхньої відповідальності, а тому, відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшується обсяг їхньої відповідальності.

Враховуючи вищеописані дії позивача по збільшенню відсоткової ставки по кредитному договору без погодження такого збільшення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3. як з поручителів ОСОБА_1, суд вважає обґрунтованими письмові заперечення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те , що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачем - кредитором позичальника - ОСОБА_1 припинена з моменту збільшення позивачем відсоткової ставки за кредитом по кредитному договору (згідно наданих позивачем копій додаткової угоди №1 до кредитного договору та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором).

Також, представником відповідачів обґрунтовано вказано в письмових запереченнях про те , що відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що виникають із кредитних спорів, від 21 травня 2012 року по справах за № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11, № 6-68 цс 12 і відповідно до вимог ст. 360 -7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України : " зі змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України виходить, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору."

Також, суд вважає, що вимога позивача до співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не в повній мірі обґрунтована ще й тому , що порука вказаних осіб перед позивачем припинена з підстав ч. 4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до вказаної ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За обставинами справи , вбачається , що 1 вересня 2006 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договори поруки № 1-895/06-034-430 та № 2-895/06-034-430 на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-430, укладеного 1.09.2006 року між позивачем та ОСОБА_1

На підставі вказаного кредитного договору позивач - ПАТ "Укрсоцбанк" надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 43000,00 доларів США зі сплатою 12,85 % річних та з кінцевим строком повернення кредиту до 31.11.2016 року.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" визначено, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителів вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами , тобто, з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителів є як направлення вручення йому вимоги про погашення боргу / залежно від умов договору / так і пред'явлення до нього позову.

При цьому , в разі пред'явлення вимоги до поручителів кредитор може звернутись до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителями взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками , місяцями, тижнями , днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до укладених між поручителями ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивачем та ОСОБА_1 договорів поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, оскільки цей договір містить лише умову про дію поруки до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору, термін погашення всіх траншів кредиту встановлено до 31.11.2016 року.

Разом з тим , пунктом 4.4 кредитного договору встановлено, що у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2 - 3.3.11, 3.3.15 та 3.3.16 цього договору, протягом більше тридцяти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та відповідно позичальник зобов'язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Зобов'язання позичальника визначені п.3.3 кредитного договору, це:

а/ сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п. п. 2.4, 2.5 договору / п.п.3.3.9 п.3.3 кредитного договору /

б / своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливі штрафні санкції в порядку, визначеному п.1.1. договору/ п.п.3.3.10 п.3.3 кредитного договору / .

Таким чином, за обставинами справи вбачається , що у разі порушення позичальником вказаних п.п. 3.3.9 та 3.3.10 пункту 3.3 кредитного договору протягом тридцяти днів, відповідно до п. 4.4 кредитного договору термін надання кредиту вважається таким, що закінчився.

В судовому засіданні встановлено та це визнано представником позивача, що останній платіж за кредитним договором було сплачено - 11 листопада 2008 року.

Таким чином, після прострочення більше, ніж тридцяти днів ОСОБА_1 чергових платежів по кредиту, відповідно до п. 4.4 кредитного договору термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та відповідно ОСОБА_1 зобов'язаний був достроково погасити весь кредит.

Відповідно до вказаної ч. 4 ст. 559 ЦК України протягом шести місяців з моменту настання цього терміну позивач повинен був пред'явити таку вимогу і до поручителів, проте, з такою вимогою до поручителів не звертався.

Встановлено та підтверджено документально , що 12.07.2013 року позивач направляв поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 письмові повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, в якому вимагав від поручителів протягом одного робочого дня з моменту отримання цього повідомлення достроково в повному обсязі погасити заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, яка з урахуванням нарахованих відсотків станом на 12.07.2013 року становила - 55149,79 доларів США.

Встановлено , що письмові повідомлення на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відправлено - 5.08.2013 року та отримане ними 14.08.2013 року, чим фактично встановлено новий строк для виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Таким чином, право пред'явити вимогу до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло у позивача з 16.08.2013 року , протягом наступних шести місяців.

Проте, не дивлячись на невиконання вимоги у вказаний у них строк, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пред'явлений позивачем тільки на початку березня 2014 року, тобто , більше, ніж через шість місяців, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за договором поруки перед позивачем , який являється кредитором позичальника ОСОБА_1

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 вересня 214 року в справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку , встановленого договором поруки / перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України / , протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя / друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України /, протягом одного року від дня укладення договору поруки / якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги / , якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя / третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України / .

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те , що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те , що строк дії поруки / будь - який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку / який є преклюзивним / жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права / шляхом пред'явлення позову / , кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку / статті 61,64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України / протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь - якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже ,виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те , що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням / якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами / або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання / у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем / .

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те , що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпеченого зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови , що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначені вимоги закону позивачем не враховані, а тому , суд вважає обґрунтованими письмові заперечення представника відповідачів на даний позов.

За таких обставин , суд вважає, що в позовних вимогах до співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є поручителями за вказаним кредитним договором, має бути відмовлено.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" та у відповідності до ст..88 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в сумі 3654,00 гривень .

На підставі ст..ст.11,60, 213-215,88 ЦПК України та керуючись ст. ст. 526,530,559, 590,1048-1050,1054 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/06-034-430 від 1 вересня 2006 року по курсу Національного банку України станом на 24 березня 2015 року , а саме:

- заборгованість по кредиту в сумі 34743,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 809089,56 гривень

- заборгованість за процентами в сумі 26366,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 614007,00 гривень та заборгованість по пені станом на 13.02.2014 року в сумі 16310,06 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір в сумі 3654,00 гривень .

В позовних вимогах до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. В. Клочко