Справа № 459/2055/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4440/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ про визнання недійсним договору дарування квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначають, що таке ухвалене внаслідок неповного з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також невідповідності висновків суду встановленими обставинами справи, що є підставою для його скасування. Вказують, що в силу похилого віку і за стоном здоров'я, укладаючи з ОСОБА_5 договір позивачка мала на меті відчуження в її користь квартири, що є її єдиним житлом, лише за умови довічного утримання, і вважала, що відповідач отримує спірну квартиру лише після її смерті, і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, спірний договір ніколи не був би укладений. Звертають увагу, що ОСОБА_4 могла помилятись щодо обставин, які мають значення, зокрема природи правочину, прав та обов'язків сторін за ним, а відтак могла вважати, що укладає договір довічного утримання, коли право власності на квартиру перейде до інших осіб після її смерті.

Просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному об'ємі та визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2010р., посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. і зареєстрований в реєстрі за № 2118.

Начальником реєстраційної служби Червоноградського МУЮ - Моцак М.С. подано клопотання, у якому просить судове засідання проводити без участі представника.

Нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р. в судове засідання не з'явилася, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 259), про причини неявки суд не повідомила та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 28.12.2010 року ОСОБА_4 передала безоплатно, а ОСОБА_5 Романsвана прийняла у власність, як дарунок, квартиру АДРЕСА_1.

Даний договір підписаний ОСОБА_4 - дарителем та ОСОБА_5 - обдарованою, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р., зареєстрований в реєстрі за № 2-2118, однак копія даного договору позивачці не надавалась.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 26.01.2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 Ромаінвною (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29.04.2011 року, виданого міським відділом ДРАЦС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, та прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.40, 41).

У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 120 від 23.02.2015 року ОСОБА_4 у період підписання оспорюваного договору дарування 28.12.10р. важким психічним розладом не страждала та могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 163-166).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) надає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що договір дарування від 28.12.2010 року не суперечить цивільному законодавству, даний правочин укладений у формі, встановленій законом, волевиявлення дарувальника - ОСОБА_4 було вільним і відповідало її внутрішній волі, обдарована - ОСОБА_5 зареєструвала за собою право власності на спірне житло, та вважав позов необгрунтовним і таким, що до задоволення не підлягає.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Позивачка ОСОБА_4 зазначає на те, що вона помилялась щодо обставин, які мають значення, зокрема природи правочину, прав та обов'язків сторін за ним, а відтак могла вважати, що укладає договір довічного утримання.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є людиною похилого віку та одинокою, укладаючи з ОСОБА_5 договір вона мала на меті відчуження на користь відповідача квартири, яка є її єдиним житлом, лише за умови довічного утримання, і вважала, що ОСОБА_5 отримає цю квартиру тільки після її смерті, і якби не помилка в правовій приводі правочину та його правових наслідках, спірний договір ніколи не був би укладений.

Відповідально до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обстави, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або використання за цільовим призначенням.

В п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила визнати недійсним договір дарування з підстав передбачених ст. 229 ЦК України. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що даний правочин був вчинений нею внаслідок помилки. Підписуючи договір вона вважала, що підписує договір довічного утримання, т.я. саме про такий договір була домовленість між нею та батьком відповідачки. При підписанні правочину вона особисто як власник квартири повірила обіцянкам про те, що вони будуть її утримувати.

Згідно ч.2 ст. 717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до нотаріально завіреної заяви від 21.11.2014 року ОСОБА_5 надала згоду на постійне проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, тобто вчинила дію немайнового характеру, яка не передбачена умовами договору дарування від 28.12.2010р. (а.с. 139 )

При ухваленні рішення районний суд також не урахував те, що батьки відповідачки, в судовому засіданні фактично підтвердили, що між ними та ОСОБА_4 до підписання оспорюваного договору, була досягнута взаємна згода про те, що їх сім'я та відповідачка не мають наміру виселяти позивачку з даної квартири і вона в ній буде проживати до кінця свого життя та вони понесли витрати майнового характеру, оскільки певний період відповідачка сплачувала комунальні послуги за квартиру та придбали холодильник, газову колонку, газову плиту, оплатили витрати у сумі 1000 доларів США понесені попереднім власником Ващуком, що не узгоджується з приписами ст. 717 ЦК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ про визнання недійсним договору дарування квартири - задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: нотаріус Червоноградської державної нотаріальної контори - Стеців М.Р., реєстраційна служба Червоноградського МУЮ про визнання недійсним договору дарування квартири - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири в будинку № 2 по вул. Миру в м. Червонограді від 28.12.2010р. посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. і зареєстрований в реєстрі за № 2-2118.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська