Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 310/7392/14-ц
Провадження № 22-ц/778/4678/15
Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.,

Кухаря С.В.,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ, визнання права власності на ? частину спільного майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити йому у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 130000,00 грн., а відповідачу ОСОБА_3 виділити у власність житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 20000,00 грн. та депозитний рахунок в Ощадбанку в розмірі 110000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.04.1992 року Андріївською селищною радою Бердянського району Запорізької області був зареєстрований їх шлюб з ОСОБА_3, від якого мають двох синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час дружина подала заяву на розлучення. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем за спільні кошти 01.07.2000 року придбали: житловий будинок АДРЕСА_2 Загальна вартість будівель становить близько 20000,00 грн., а також однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано у листопаді 2012 року за ОСОБА_3, вартість квартири близько 130000,00 грн..

Крім цього, їхні спільні кошти вони зберігали останнім часом на депозитному рахунку в Ощадбанку і станом на 8 серпня 2013 року на рахунку було близько 110000,00 грн. Так склалося, що і будинок, і квартира і депозитний рахунок оформлені на дружину, відповідно всі документи знаходяться у неї. Між ним та відповідачем відсутні будь-які домовленості щодо поділу вищевказаного спільного майна.

На протязі розгляду справи позивач ОСОБА_4 неодноразово уточнював і доповнював позовні вимоги, остаточно визначився з вимогами, подавши 06.05.2015 року позовну заяву уточнюючу із збільшенням позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ, визнання права власності на 1/2 частину спільного майна, в якій, посилаючись на ті ж самі обставини щодо реєстрації шлюбу та придбання в період шлюбу однокімнатної квартири та житлового будинку, погодився з позицією відповідача , що вартість будинку АДРЕСА_2 складає 100000,00 грн. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку був нотаріально посвідчений в.о.державного нотаріуса Бердянської районної державної нотаріальної контори 01.07.2000 року та зареєстровано в реєстрі за №1307. Правовстановлюючі документи зареєстровані на відповідача, придбану нерухомість ОСОБА_3 зареєструвала на своє ім'я в КПТІ Бердянського району, реєстраційний №547. Окрім цього, за договором купівлі-продажу від 22 листопада 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, їхня сім'я придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, покупцем якої вказана ОСОБА_3, яка придбану нерухомість зареєструвала в БТІ. Вартість квартири складає 130000,00 грн., що узгоджується з позиціє відповідача. Спільним майном подружжя є також гривневі заощадження, які їхня сім'я зберігала у філії Запорізьке ОУ АТ «Ощадбанк», маючи декілька рахунків, відкритих на ім'я ОСОБА_3 Він пропонував їй придбати іноземну валюту, проте відповідач не погодилася і у серпні 2013 року суму коштів в розмірі 1014000,00 грн. поклала на новий відкритий поточний рахунок НОМЕР_1. У вересні 2013 року вона відкрила на своє ім'я поточний рахунок НОМЕР_2, на якому станом на лютий 2014 року була сума 20000,00 грн., у вересні 2013 року відкрила поточний рахунок №НОМЕР_3, на якому станом на лютий 2014 року була сума 5000,00 грн., у серпні 2013 року відкрила поточний рахунок №НОМЕР_4, на якому станом на лютий 2014 року була сума 5000,00 грн., а усього коштів - 131400,00 грн. Після припинення подружнього життя, у лютому 2014 року ОСОБА_3 зняла грошові кошти та розпорядилася ними на власний розсуд. На рахунках ОСОБА_3 станом на лютий 2014 року були і інші грошові кошти, проте він не заявляє про їх поділ. За час спільного проживання за кошти сім'ї були придбані предмети побуту, які знаходяться в квартирі та не включені ОСОБА_3 у перелік спільного майна, про поділ якого вона заявила у зустрічному позові, а саме: шафа двохстворчата, придбана у 1995 році, вартістю 100 грн., крісло, придбане у 1994 році, вартістю 150 грн., шафи навісні 2шт., придбані у 1994 році, по 60 грн. грн.. на суму 120 грн., тумбочки кухонні 2 шт., придбані у 1994 році, по 60 грн. на суму 120 грн., тому просив виділити собі 2 навісні шафи та 2 тумбочки на загальну суму 240 грн. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року їх шлюб розірвано, проте він наполягає, що сімейні відносини між ним та ОСОБА_3 були припинені у січні 2014 року. Він та відповідач проживали однією сім'єю та мали спільний бюджет до середини січня 2014 року. Новий 2014 рік вони зустрічали разом в належній їм квартирі АДРЕСА_1 і 01.01.2014 року ОСОБА_3 заявила йому, що буде подавати на розлучення, а 16 січня звернулася до суду.

Посилаючись на ст.ст. 60,61, 63, 65, 68-70 СК, ст.ст. 22, 23,29 КпШС, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, просив визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Запорізької області, житловий будинок АДРЕСА_2, шафу двохстворчату, крісло, 2 навісні шафи, 2 тумбочки кухонні, а також грошові кошти в розмірі 131400,00 грн. спільною сумісною власністю його та відповідача, поділити спільне майно, виділивши йому в рахунок 1/2 частки у спільному майні квартиру, 2 навісні шафи, 2 кухонні тумбочки та стягнути з відповідача на його користь 50705 грн., а всього майна на суму 180945 грн., що становить 1/1 частину вартості спільного майна подружжя. А відповідачу виділити в рахунок 1/2 частки спільного майна подружжя з урахуванням, що вона розпорядилася на власний розсуд грошовими коштами в розмірі 131400 грн. - житловий будинок АДРЕСА_2, а також шафу двохстворчату вартістю 100 грн., крісло вартістю 150 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 ухвалою суду від 14 травня 2015 року про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна було залишено без розгляду.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 наступне майно:

- однокімнатну квартиру №3, вартістю 130 000,00 грн., розташовану в будинку АДРЕСА_1 придбану за договором купівлі-продажу від 22 листопада 2012 року, посвідченому державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г. за реєстровим №1-1580;

- житловий будинок АДРЕСА_2, придбаний за договором купівлі-продажу від 01 липня 2007 року, посвідчений в.о. державного нотаріуса Бердянської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. за реєстровим №1307;

- грошові кошти загальною сумою 131 400,00 грн., що перебували на депозитних рахунках в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадний банк України» на ім'я ОСОБА_3: на рахунку НОМЕР_1 у розмірі 101 400,00 грн., на рахунку НОМЕР_2 в розмірі 20 000,00 грн., на рахунку №НОМЕР_4 у розмірі 5 000,00 грн., на рахунку №НОМЕР_3 у розмірі 5 000,00 грн.,

- предмети домашнього побуту: шафу двохстворчату вартістю 100 грн., крісло вартістю 150 грн., шафи навісні 2 шт. вартістю по 60 грн. на суму 120 грн., тумбочки кухонні 2 шт. вартістю по 60 грн. на суму 120 грн., а всього на загальну суму 36 1890 грн.

В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_4 в рахунок 1/2 його частки в спільному майні: житловий будинок АДРЕСА_2 вартістю 100 000,00 грн. та визнано за ним право власності на вказаний житловий будинок, припинивши право власності на нього за ОСОБА_3.

Виділено ОСОБА_3 в рахунок 1/2 її частки в спільному майні подружжя: однокімнатну квартиру №3, розташовану в будинку АДРЕСА_1 вартістю 130 000,00 грн.

У власність ОСОБА_4 виділено таке майно: навісні шафи 2 шт. вартістю 60 грн. на суму 120 грн., кухонні тумбочки 2 шт. вартістю 60 грн. на суму 120 грн.

У власність ОСОБА_3 виділено: шафу двохстворчату вартістю 100 грн., крісло вартістю 150 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію 1/2 частини грошових коштів, що знаходилися на депозитних рахунках в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні №10007/0339 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадний банк України», в розмірі 65 700,00 грн., а також компенсацію у різниці вартості поділеного спільного майна у розмірі 15 005,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 809,45 грн.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині компенсації ? частини грошових коштів, що знаходяться на депозиті в розмірі 67 500 грн. та компенсації різниці вартості поділеного майна у розмірі 15 005 грн. та ухвалити нове про відмову у задоволенні вказаних вимог позивача, посилаючись, що судом було неповно з"ясовано обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення в частині його оскарження щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів загальною сумою у розмірі- 131 400 грн., які перебували на депозитних рахунка Банку та про стягнення компенсації ? їх частини на користь позивача, суд обгрунтовно виходив з того, що вказане майно є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя із рівними частками кожного із них.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.1992 року Андріївською селищною радою Бердянського району Запорізької області був зареєстрований шлюб сторін, який було розірвано за судовим рішенням від 15.09.2014 року/а.с.7, 47/.

Відповідно до ч.,ч. 2, 3 ст. 61, ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України об"єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної сумсної власності подружжя. В разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом правильно було встановлено, що спільним майном подружжя є гривневі заощадження, які їхня сім'я під час шлюбу зберігала у філії Запорізьке ОУ АТ «Ощадбанк» на рахунках ОСОБА_3, які останньою у серпні 2013 року в розмірі 101 400 грн. були покладені на поточний рахунок НОМЕР_1, у вересні 2013 року - на поточний рахунок НОМЕР_2 у розмірі 20 000 грн., у вересні 2013 року - на поточний рахунок №НОМЕР_3 у розмірі 5 000 грн., у серпні 2013 року - на поточний рахунок №НОМЕР_4 у розмірі 5 000 грн., а усього грошових коштів у розмірі - 131 400 грн. та які остання зняла 05.02.2014 року / т.1 а.с.189-196 /, тобто після подачі ОСОБА_3 позову про розірвання шлюбу та часу його розгляду в суді.

При цьому мотивувальна частини рішення суду про розірвання шлюбу сторін, ухваленого 15.09.2014 року / т.1 а.с.47/, не містить дати припинення шлюбних відносин сторін як і мотивувальна частина рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ухваленого 08.09.2015 року, за яким аліменти присуджено з 20.05.2015 року/т.2 а.с.185-186/, тобто з дати звернення до суду ОСОБА_3, яка не вимогала стягнення аліментів з ОСОБА_4 за минулий час якщо сімейні відносини за її доводами було припинено у 2012 році

Також в матеріалах справи мається: довіреність ОСОБА_3 від 15.02.2011 року про уповножання нею ОСОБА_4 до 15.02.2014 року весті від її імені справи з правом одержання грошей / т.2 а.с.194 /, зустрічний позов ОСОБА_9, в якому остання зазначала, що до спільного майна подружжя входить майно придбане за час шлюбу, зокрема у 2013 році за рахунок зарплати ОСОБА_4: кухоний посуд, каструлі, ножі, вартістю 1500 грн., а також придбане у 2013 році спільне майно, а саме: сіно з косовища в розмірі 150 тюків вартістю 5 250 грн. / т.2 а.с. 5, 6 /.

Враховуючи наведене, суд прийшов до правильного висновку про недоведеність того, що з грудня 2012 року сторони припинили шлюбні відносини, визнавши їх припиненними у січні 2014 року, з часу подачі ОСОБА_3 позову про розірвання шлюбу до суду, та про те, що остання, знявши 05.02.2014 року з депозитних рахунків Банку грошові кошти у розмірі - 131 400 грн., розпорядилася ними без згоди позивача.

У п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз"яснено, що в разі використання одним з подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

За таких обставин справи рішення про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів загальною сумою у розмірі - 131 400 грн., які перебували на депозитних рахунка Банку та про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації ? їх частини у розмірі - 67 500 грн. відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування рішення суду в оскаржувальній його частині судова колегія не вбачає.

При розгляді справи судом дана належна оцінка доводам відповідача про недоведення нею того, що 101 400 грн. вона віддала позивачу, бо відсутні належні докази щодо цього. До того ж позивач супроти цього надав суду письмовий доказ, а саме довідку ДП "Запоріжжя-Агро" № 643 від 16.06.2015 року, що він у зазначений день, 05.02.2014 року, знаходився на своєму робочому місці з 8-00- до 16-00 години згідно табелю обліку робочого часу за лютий 2014 року, тобто в с.Успенівка / т. 2 а.с. 73 /.

Судом обгрунтовно не було прийнято до уваги довод ОСОБА_3 про приналежність частини грошових коштів в розмірі 20 000 грн. її синові - ОСОБА_10, бо з довідок ПАТ "Державний Ощадний банк України" слідує, що така ж сума в розмірі 20 000 грн. раніше вже перебувала на депозитному рахунку НОМЕР_5 /т.1 а.с.181/, яка була внесена ОСОБА_3 на цей рахунок у листопаді 2012 року та знята у квітні 2013 року.

Суд правильно виходив з того, що кошти в розмірі 10 000 грн., не є власними коштами відповідача від здачі в оренду земельних ділянок, оскільки згідно до вимог ст., ст. 61, 65 СК України вони відносяться до доходів, які належать до об"єктів права спільної сумісної власності, бо одержані одним з подружжя за договорами, укладеними в період шлюбу сторін та в інтересах їх сім"ї.

Доводи апелянта про виникнення у неї з грудня 2012 року спільної сумісної власності в тому числі і на грошові вклади внаслідок проживання у фактичних шлюбних відносинах з іншою особою прийняти до уваги неможливо, бо вони підтверджень матеріалами справи не мають та суперечать висновку суду в цій справі, а також пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб" про те, що право спільної сумісної власності між жінкою та чоловіком, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, але не перебувають у шлюбі виникає лише тоді, коли вказані особи не перебувають у іншому шлюбі.

Доводи апелянта про скасування рішення суду щодо стягнення з неї на користь позивача компенсації у різниці вартості іншого поділеного нерухомого та рухомого майна у розмірі - 15 005 грн. не мають правового обгрунтування і стосоються іншої частині судового рішення, яка в апеляційному порядку ОСОБА_3 не оскаржувалася.

Інші доводи апелянта не доводять того, що грошові кошти на депозитних рахунках Банку відносяться до особистих коштів апелянта та не спростовують висновки суду в оскаржувальній частині судового рішення у цій справі.

Керуючись ст.,ст. 307, 308, 312, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: