АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7860/15 Справа № 199/3877/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами комунального закладу "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" та приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, комунального закладу "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради", приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради", ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було встановлено, що 12.04.2011 року, приблизно о 20 годині 05 хвилин, ОСОБА_4, керуючи на підставі подорожнього листа №1030 належним Дніпропетровському міському протитуберкульозному диспансеру автомобілем марки «ВАЗ-21703», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по пр. імені газети "Правда", з боку вул. Богдана Хмельницького у напрямку пр. Воронцова. Під час руху ОСОБА_4 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам у районі будинку №34 на проспекті імені газети "Правда" при виникненні загрози для руху у вигляді пішохода ОСОБА_6, що перетинав проїжджу частину зліва направо по напрямку руху автомобіля, не вжив завчасно заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, а продовжував рух, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер. Вказаним вироком ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цим же вироком ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", що набрав чинності 19.04.2014 року.

Померлий ОСОБА_6 є батьком на теперішній час вже повнолітнього ОСОБА_2. В своєму позові позивач ОСОБА_2 зазначає, що ним при похованні батька були придбані вінок та корзина з квітами на суму 1450 грн. Білети для поїздок до суду, на той час неповнолітнім, ОСОБА_2 та його законним представником ОСОБА_7 щоразу сплачувались за власні кошти. Всього за на придбання білетів ними було витрачено 483,72 грн. Зі смертю батька ОСОБА_2 втратив годувальника, оскільки ОСОБА_7 з 05.01.2010 року встановлена 2 група інвалідності. До цього часу ОСОБА_7 є інвалідом, група встановлена до травня 2016 року. Посилаючись на норми ст.ст. 1195,1200 ЦК України, ОСОБА_2 просив з відповідачів за період з 12.04.2011 року по 01.06.2015 року на його користь стягнути матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одним платежем в розмірі 132735,00 грн. Також позивач оцінив спричинену йому моральну шкоду в 500000,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 є рідною сестрою загиблого ОСОБА_6 На поховання ОСОБА_6 нею були витрачені грошові кошти у розмірі 2986,40 грн. Грошові кошти, надані на поховання відповідачем ОСОБА_4 були витрачені на оплату катафалка для транспортування загиблого з м. Дніпропетровська до місця його поховання - Дніпропетровська обл., Покровський район, с. Орестопіль. Спричинену моральну шкоду вона оцінила в 200000,00 грн.

Також позивач ОСОБА_2 зазначав, оскільки слідством матеріали справи були розглянуті не всебічно - законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 два рази оскаржувалася постанова слідчого про закриття провадження у справі. Для обґрунтування доводів, викладених у скарзі, законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 було подане клопотання до Харківського НДІСЕ про проведення фоноскопічного дослідження, а у подальшому - до Донецького НДІСЕ про проведення автотехнічного дослідження. За проведення вказаних вище досліджень було сплачено 1069,32 грн. за дослідження у Харківському НДІСЕ, 10,69 грн. - комісія банку і 900,48 грн. у Донецькому НДІСЕ. Всього було сплачено 1980,49 грн. Вказані витрати позивачі також просили стягнути з відповідачів (а.с.1-5).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 витрати на поховання в розмірі 1450 грн., матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одноразовим платежем за три роки за період з 12.04.2011 року по 12.04.2014 року в розмірі 34560 грн., з 13.04.2014 року по 26.05.2015 року щомісячно стягнуто по 960 грн., а також моральну шкоду в розмірі 11520 грн.

Суд стягнув з КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 38480 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради", ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", а також у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради", ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - суд відмовив.

Суд стягнув з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь держави судовий збір у розмірі 733,40 грн.

Також суд стягнув з КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" на користь держави судовий збір у розмірі 384,80 грн. (а.с.83-88).

В апеляційній скарзі КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з комунального закладу моральної шкоди та судового збору та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог до КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" відмовити у повному обсязі (а.с.92-95).

В апеляційній скарзі ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (а.с.107-108).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, а також судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цим же вироком ОСОБА_4 був звільнений від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", що набрав чинності 19.04.2014 року.

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_4, 12.04.2011 приблизно о 20:05 годині, керуючи на підставі подорожнього листа №1030 автомобілем «ВАЗ-21703», державний номерний знак НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить Дніпропетровському міському противотуберкульозному диспансеру, рухався по пр. ім. газети "Правда", з боку вул. Богдана Хмельницького у напрямку пр. Воронцова в м. Дніпропетровську. Внаслідок порушення ним вимоги п.п.1.3,1.5,12.3 Правил дорожнього руху України, останній допустив наїзд на ОСОБА_6, батька позивача ОСОБА_2 та брата позивача ОСОБА_3, які були визнані потерпілими. Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер.

Данні обставини встановлені вироком суду від 12.02.2015 року, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 38480,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив з того, що КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради", являється особою, яка на правомірних підставах володіла автомобілем, і враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, згідно з якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, несе відповідальність за заподіяння шкоди.

Доводи КЗ "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" в апеляційній скарзі про те, що водій ОСОБА_4 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував в трудових відносинах з комунальним закладом є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вказані обставини встановлені вироком суду від 12.02.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на її користь матеріальної шкоди в розмірі 2986 грн. 40 коп. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 відшкодував останній 3000 грн., які були витрачені на поховання ОСОБА_6, а саме в розмірі 2986 грн. 40 коп. Доказів понесення ОСОБА_3 інших витрат суду не надано.

У вказаній частині рішення не оскаржене.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Стаття 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України; вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Крім того, ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; є) підпис заявника і дата подання заяви.

До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров'я щодо тимчасової втрати працездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення стійкої втрати працездатності (інвалідності) у разі її виникнення, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

Страховик зобов'язаний надавати консультаційну допомогу заявнику при складанні заяви та на прохання заявника зобов'язаний ознайомити його з відповідними нормативними актами та порядком обчислення страхового відшкодування.

Стаття 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Якщо особа, яка має право на отримання відшкодування, не задоволена рішенням страховика щодо виплати страхового відшкодування, вона має право подати до МТСБУ скаргу про перегляд вищезазначеного рішення. Якщо прийняте МТСБУ рішення не задовольняє таку особу, то вона має право подати позов до суду щодо відшкодування шкоди в установленому законом порядку.

Як встановлено, представники позивач не надав доказів того, що звертався до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" з письмовою заявою та подав необхідні для розгляду його заяви документи.

Дані обставини підтверджуються також вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2015 року, у зв'язку з чим їх право на отримання такого відшкодування не порушене.

Позивач не виконав покладені на нього згідно Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язки, що перешкоджає відповідачу розглянути дане питання та прийняти рішення.

Таким чином, права ОСОБА_2не порушені, а позов до страховика поданий передчасно.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2015 року скасувати в частині стягнення з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 витрат на поховання у розмірі 1450 грн., матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одноразовим платежем за три роки за період з 12.04.2011 року по 12.04.2014 року у розмірі 34560 грн., з 13.04.2014 року по 26.05.2015 року щомісячно стягнути по 960 грн., моральної шкоди у розмірі 11 520 грн. та судового збору на користь держави у розмірі 733,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги комунального закладу "Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" та приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року - скасувати в частині стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_2 витрат на поховання у розмірі 1450,00 грн., матеріальну шкоду у зв'язку із втратою годувальника одноразовим платежем за три роки за період з 12.04.2011 року по 12.04.2014 року у розмірі 34560,00 грн., з 13.04.2014 року по 26.05.2015 року щомісячно стягнути по 960 грн., моральної шкоди у розмірі 11 520 грн. та судового збору на користь держави у розмірі 733,40 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: