УХВАЛА

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року та публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 квітня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого він передав банку грошові кошти у розмірі 10 тис. грн строком по 19 жовтня 2014 року. 24 листопада 2014 року він звернувся до банку з заявою про повернення йому вкладу та відсотків за ним, однак йому було відмовлено. Зазначав, що такими діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 2 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь неповернуту суму вкладу у розмірі 10 тис. грн, відсотки за користування банківським вкладом у розмірі 578 грн 44 коп., невиплачені нараховані відсотки у розмірі 344 грн 78 коп., суму відсотків за прострочення повернення вкладу у розмірі 938 грн 15 коп., 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 141 грн 37 коп. та суму інфляційних втрат у розмірі 1 390 грн, пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення виплати йому вкладу та процентів за ним у розмірі 51 600 грн. Також позивач просив вказані суми виплатити йому готівкою через касу банку з його поточного рахунку, а також стягнути з банку на його користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з поточного рахунку ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 банківський вклад у розмірі 10 тис. грн, нараховані проценти за вкладом у розмірі 578 грн 44 коп., невиплачені нараховані проценти у розмірі 344 грн 78 коп. Вирішено стягнуті кошти з поточного рахунку ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 10 923 грн 22 коп. виплатити готівкою через касу ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 проценти по банківському вкладу з його поточного рахунку у розмірі 938 грн 15 коп., а також 3 % річних у розмірі 141 грн 37 коп. та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 1 390 грн. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення виплати з його поточного рахунку банківського вкладу та процентів за ним у розмірі 51 600 грн. Вирішено стягнуту пеню у розмірі 51 600 грн виплатити готівкою через касу ПАТ «Дельта Банк». У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 з договором банківського вкладу у розмірі 10 438 грн 91 коп., а також 3 % річних у розмірі 57 грн 07 коп. та інфляційні витрати у розмірі 625 грн 94 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення процентів, нарахованих по день фактичного повернення вкладу, збитків та пені у розмірі 3 % вартості послуги відмовлено. У частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення; ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк на першу вимогу вкладника вчасно не повернув всю суму вкладу, та прийшов до висновку про стягнення відсотків за користування вкладом, неустойки із застосуванням положень ст. 625 ЦК України та упущеної вигоди. Також суд першої інстанції вважав, що позивачу слід виплатити суму вказаних коштів готівкою через касу банку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення невиплачених процентів, нарахованих по день фактичного повернення вкладу та пені, апеляційний суд вважав ці вимоги недоведеними. Також апеляційний суд вважав, що нарахування та стягнення на користь позивача відсотків по день фактичного повернення вкладу не передбаченого умовами договору та чинним законодавством.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав банку грошові кошти у розмірі 10 тис. грн строком по 19 жовтня 2014 року.

24 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» про повернення йому суми вкладу та відсотків за ним, однак отримав відмову з посиланням на те, що договір не укладався.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, неповернення ОСОБА_3 банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що повністю суму вкладу ОСОБА_3 не отримано на час закінчення строку договору та його звернення з заявою про повернення вкладу й на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Однак апеляційний суд вважав, що вказане не є порушенням умов договору та діючого законодавства.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-247 цс 14 від 28 січня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

На підставі постанови правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до якого з 3 березня 2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», яку запроваджено строком на 6 місяців з 3 березня 2015 року по 2 вересня 2015 року.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Апеляційний суд зазначене не врахував, не звернув увагу на те, що ПАТ «Дельта Банк» віднесено до неплатоспроможних, що фактично унеможливлює здійснення банком операцій по рахункам власних клієнтів. Крім того, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволенні вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про несвоєчасне виконання грошового зобов'язання до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик