АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Кадирова Владислава Володимировича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення вкладу та нарахованих відсотків, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

Справа № 757/4130/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/8976/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
ВСТАНОВИЛА

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача неповернуті за договором банківського вкладу кошти в сумі еквівалентній 8865 євро 06 євроцентів; 916 євро 47, євроцентів сума відсотків за договором, 1311 євро 36 євроцентів пені; 5638 грн. 69 коп. 3% річних; 14 782 грн. 04 коп. матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди та 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.09.2013 на виконання умов договору банківського вкладу № 002-29543-260913 від 26.09.2013 укладеного із ПАТ «Дельта Банк» позивач вніс на відкритий поточний рахунок суму вкладу визначену цим договором, що становила 28060 євро. Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте Банк відмовив у видачі коштів, посилаючись на відсутність у касі банку іноземної валюти, та запропонував позивачу здійснити пролонгацію договору банківського вкладу чи перевести вклад у національну валюту України, посилаючись на внутрішні інструкції банку. Крім того, неодноразові заяви ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, ПАТ «Дельта Банк» залишено без реагування. За наведених обставин ОСОБА_2 вважав, що такі дії ПАТ «Дельта Банк», порушують його права як споживача банківських послуг та просив задовольнити позов в заявлений ним спосіб.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення вкладу та нарахованих відсотків, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» па користь ОСОБА_2 невиплачений залишок по договору у розмірі 8865, 06 евро, відсотки за весь час фактичного користування сумою вкладу в розмірі 916,4 евро; пеню за несвоєчасне повернення коштів за договором - 1311,36 евро; 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 5638, 69 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 2778 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2015 в прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд заочного рішення суду - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представником ПАТ «Дельта Банк» подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необгрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідач посилається на те, що судом при ухваленні рішення не був врахований спеціальний порядок встановлений нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що безпосередньо вплинуло на вирішення справи з суттєвим порушенням норм матеріального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Також відповідач вказує на те, що підстав для задоволення позову немає, оскільки вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в порядку ліквідаційної процедури. Крім того, представник вказує на те, що суд припустився грубих порушень законодавства задовольнивши позовні вимоги про стягнення коштів у «євро», оскільки в мотивувальній частині рішення не навів розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, а також користування позивачем грошовими коштами на поточному рахунку не є операціями пов'язаними з використанням валютних цінностей.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених вимог.

Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати слугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 26.09.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 002-29543-260913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий пенсійний» у євро. Відповідно до умов Договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб позивач вніс суму вкладу у розмірі 28060 євро строком до 25.03.2014, зі сплатою 7,6 % річних.

Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення суми вкладу, проте Банк відмовив у видачі коштів, посилаючись на відсутність у касі банку іноземної валюти, та запропонував позивачу здійснити пролонгацію договору банківського вкладу чи перевести вклад у національну валюту України, посилаючись на внутрішні інструкції банку. Крім того, неодноразові звернення ОСОБА_2 з метою позасудового врегулювання спору з проханням повернути грошові кошти, відповідачем залишено без реагування.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Так, відповідно до умов договору датою повернення вкладу визначено 25.03.2014. Протягом періоду з 25.03.2014 по 02.10.2014 ПАТ «Дельта Банк» здійснив часткові виплати по договору банківського вкладу на загальну суму 20250 євро. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 05.02.2015 становить 8865,06 євро.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 ст. цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно п. 1.9 Договору нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом виплати готівкою з каси відділення банку, в якому вклад було оформлено.

Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 та ч. ч. 1,6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу після закінчення строку дії договору, на що він розраховував при укладенні вказаного договору

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не застосовані норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які в свою чергу повинні були бути застосовані, оскільки на час ухвалення рішення відбувалася процедура виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 строк дії договору закінчився до введення в тимчасової адміністрації, а ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про повернення вкладу ще 19.03.2014, тобто до закінчення строку його розміщення, а введення тимчасової адміністрації відбулося 03.03.2014 відповідно до постанови Національного банку України від 02.03.2014 № 51. Таким чином, строк банківського вкладу позивача закінчився ще до початку введення в банк тимчасової адміністрації, тому норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, так як при вирішенні спору до правовідносин застосовується закон, який діяв на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.26 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених Рішенням Ради Директорів Банку та підписаних сторонами як обов'язкові для застосування до взаємовідносин, що виникли на підставі договору банківського вкладу, у разі порушення банком термінів перерахування коштів за договором банківського вкладу (депозиту), Банк сплачує пеню з розрахунку облікової ставки Національного Банку України, що діяла в такий період, за кожен день прострочення, яка в загальній сумі не може перевищувати одного відсотка від простроченої суми, якщо інші умови відповідальності Банку не передбачені відповідним договором банківського вкладу (депозиту) та/або депозитним Продуктом Банку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем сума нарахованої пені за період з 25.03.2014 по 05.02.2015 за несвоєчасне повернення вкладу становить 1311,36 євро

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 5 638, 69 грн., також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обмеження встановлені ст. ст. 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо неможливості нарахування штрафних санкцій та інфляційних витрат колегія суддів до уваги не приймає, оскільки штрафні санкції у вигляді пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат нараховані за період з 25.03.2014 по 05.02.2015, тобто до введення тимчасової адміністрації, а обмеження визначені вказаною нормою Закону встановлені під час її дії.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди за невиконання договірних зобов'язань не оскаржується, а отже в силу ст. 303 ЦПК України перегляду не підлягає, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Кадирова Владислава Володимировича - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: