АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6619/15 Головуючий 1 інст. - Золотарьова Л.І.
Справа № 640/7533/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 21 жовтня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошову позику у розмірі 3000,00 доларів США зі строком повернення 07 листопада 2011 року.

24 січня 2014 року між сторонами укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якої ОСОБА_1 отримав від нього 10000,00 доларів США зі строком повернення 01 квітня 2014 року.

03 листопада 2014 року між сторонами укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якої ОСОБА_1 отримав від нього 3000,00 доларів США зі строком повернення 03 грудня 2014 року.

Відповідно до офіційного курсу Національного банку України від 22 квітня 2015 року один долар США дорівнює 22, 27 грн.; заборгованість станом на 22 квітня 2015 року склала 356320,00 грн., що в доларовому еквіваленті дорівнює 16000,00 доларів США.

Вказав, що станом на 01 квітня 2015 року сума позики відповідачем не повернута.

Зазначив, що борг відповідно до розписки від 21.10.2011 року становив - 3000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 66810,00 грн.; інфляційне збільшення за період з 08.11.2011 року по 22.04.2015 року - 34139,91 грн., (66810, 00 х1, 511=100949,91-66810,00=25607,40 грн.); заборгованість у вигляді 3 % річних склала 6929,94 грн..

Борг відповідно до розписки від 24.01.2014 року становив - 10000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 222700,00 грн.; інфляційне збільшення за період з 02.04.2014 року по 22.04.2015 року - 101996,60 грн.,(222700,00х1,458=324696,60 грн. - 222700,00=101996,60 грн.); заборгованість у вигляді 3 % річних склала 7065,39 грн.

Борг відповідно до розписки від 03.11.2014 року становив - 3000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 66810,00 грн.; інфляційне збільшення за період з 04.12.2014 року по 22.04.2015 року - 15967,59 грн., (66810,00х1,239=82777,59 грн. - 66810,00=15967,59 грн.); заборгованість у вигляді 3 % річних склала 768,77 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу - 356230,00 грн., інфляційні нарахування у розмірі 152104,10 грн. та 14764,10 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основний борг за розпискою від 24.01.2014 року у розмірі 217141,34 грн., три відсотка річних - 6871,22 грн., основний борг за розпискою від 03.11.2014 року у розмірі - 65142,40 грн., три відсотка річних - 744,41 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовлено., стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2024,69 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 - змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основний борг за розпискою від 03.11.2014 року у розмірі 43500,00 грн., три відсотка річних 496,97 грн., в частині задоволення позовних вимог за розпискою від 24.01.2014 року - відмовити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що він виконав зобов'язання за розпискою від 24 січня 2014 року в повному обсязі; що відповідно до розписки від 24 січня 2014 року він отримав позику в сумі, еквівалентній 10000,00 доларів США, а саме суму в розмірі 79930,00 грн., що він не отримував суму 10000,00 доларів США чи 217141, 34 грн.; що 3% річних від суми 79930,00 грн. склала 2529, 29 грн.; що за розпискою від 03.11.2014 року він отримав від відповідача грошову суму в розмірі 43500,00 грн., що в еквіваленті дорівнювало 3000,00 доларів США; що 3% річних від суми 43500,00 грн. - 496,97 грн.; що він не виконує зобов'язання за розпискою від 03 листопада 2014 року з вини позивача, оскільки той фактично ухиляється отримувати від нього кошти за цією розпискою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржувальній частині - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основний борг за розпискою від 24 січня 2014 року у розмірі 217141,34 грн., три відсотка річних у розмірі 6871,22 грн., суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він за розпискою від 24 січня 2014 року отримав грошові кошти від ОСОБА_2 в гривнях, а не в іноземній валюті судовою колегією не приймаються.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з наданої розписки від 24 січня 2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США на строк до 01 квітня 2014 року, (а. с. 45).

В строк ОСОБА_1 грошові кошти не повернув, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на суму, яка з урахуванням курсу НБУ станом на 05.08.2015 року становила 217141, 34 грн., (10000 х 2171, 4134/100), судом першої інстанції правильно нараховано три відсотка річних, що за період з 02.04.2014 року по 22.04.2015 року за 385 днів складає 6871,22 грн., (10000,00х0,03х385/365х2171,4134/100).

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 не спростував, що грошові кошти за зазначеною розпискою надавались в гривнях.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції правильно визначив розмір суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1, зазначаючи курс купівлі та продажу іноземних валют за гривню на час повернення боргу, зазначеної у вимозі.

З таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основний борг за розпискою від 03 листопада 2014 року у розмірі 65142,40 грн., три відсотка річних у розмірі 744, 14 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 грошові кошти в доларах США.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданої розписки від 03 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 43500,00 грн., (а. с. 48).

В строк ОСОБА_1 грошові кошти не повернув, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на суму боргу нараховуються три відсотка річних від цієї суми за 139 днів за період з 04 грудня 2014 року по 22 квітня 2015 року, що становило 496, 37 грн., (43500,00х0,03х139/365).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 не спростував того, що грошові кошти за зазначеною розпискою від 03 листопада 2014 року він надавав у гривнях.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором або розпискою.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення в цій частині не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, тому підлягає зміні в цій частині.

Оскільки зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору, а ОСОБА_1 на цей час заборгованість за зазначеною розпискою не сплатив, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сума боргу в розмірі 43996,37 грн. (43500,00 грн. + 496, 37 грн.).

При цьому судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому в іншій частині рішення суду не переглядалося.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він виконав зобов'язання за розпискою від 24 січня 2014 року в повному обсязі, не виконує зобов'язання за розпискою від 03 листопада 2014 року з вини позивача, оскільки той фактично ухиляється отримувати від нього кошти за цією розпискою, є необґрунтованими, так як належних та допустимих доказів матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Відповідно до ч. ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями питання щодо стягнення судового збору, розмір якого становить 2381,09 грн. вирішується, виходячи з загальної суми боргу в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2. ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2015 року - змінити, скасувавши його в частині стягнення судового збору та зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за розпискою від 03 листопада 2014 року суми основного боргу з 65142, 40 грн. до 43500,00 грн. та трьох процентів річних з 744, 14 грн. до 496, 37 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 2381,09 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії