Справа № 314/3210/15-ц Провадження № 2/314/1005/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2015 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Кіяшко В.О.,

при секретарі Павлівській І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації, вказавши в позовній заяві, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 в якій вона проживає на данний час. Разом з нею в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2, який майже 10 років проживає в іншому місці, а саме у АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, який не проживає в ній майже 10 років, що визнається відповідачем, та відповідно до ст..60 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідач перешкоджає у користуванні квартирою, належних йому речей та майна в ній немає, оплату комунальних послуг за спірну квартиру відповідач не здійснює, добровільно залишив спірне жиле приміщення, до звернення до суду з зазначеним позовом вселитися в квартиру не намагався, тобто не проживає у спірному жилому приміщенні майже десять років без поважних причин, вибув на постійне проживання у інше приміщення, в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

На підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 створює для позивача перешкоди у здійсненні нею права власності, користування і розпорядження належним їй жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання ДМС (ст. 217 ЦПК України).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.О. Кіяшко

23.09.2015