Провадження № 2/752/348/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.10.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер Поліс», 3-тя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ВЕКА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» про солідарне стягнення з відповідачів суми матеріальних збитків в розмірі 6453,54 гривні, моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.09.2013 р. о 16 год 00 хв на Столичному шосе у м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля НОМЕР_1 відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва.

Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Фіат», що належить їй на праві власності.

Відповідно до висновку експертизи № 530, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Фіат» становить 8335,74 гривні, а вартість відновлювального ремонту - 10640,41 гривня. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатила 554,92 гривні.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗИЛ» була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», вона 06.12.2013 р. звернулась до Страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховою компанією була сплачена 14.03.2014 р. сума страхового відшкодування в розмірі 5313,19 гривень, що не відповідає повному розміру матеріальної шкоди, визначеному відповідно до висновку експертизи, в зв»язку з чим позивач просить стягнути з Страхової компанії різницю між розміром матеріальної шкоди, визначеної відповідно до Звіту спеціаліста і розміром виплаченого страхового відшкодування, що становить 2022,55 гривень.

Іншу частину матеріальних збитків в розмірі 2304,67 гривень, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту, визначеного спеціалістом і вартістю матеріальної шкоди, також визначеної відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3

Також на підставі положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути солідарно з відповідачів пеню за період з 14.03.2014 р. по 22.09.2014 р. в розмірі 571,40 гривень.

Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй була завдана моральна шкода, в зв»язку з пошкодженням її майна, яка виразилась у душевних страждання, зміні способу життя, оскільки тривалий час не може користуватись транспортним засобом, необхідності прикладати зусиль для відновлення транспортного засобу.

Моральну шкоду вона оцінює в 20000 гривень.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 за клопотанням позивача був замінений на належного - ОСОБА_2

В подальшому позивач подала заяву, уточнивши позовні вимоги, відповідно до якої просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ СК «Інтер-Поліс» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6794,92 гривні та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві з врахуванням заяви від 20.02.2015 р. про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «ЗИЛ», яким керував ОСОБА_3, перебував у користуванні і на балансі ТОВ «БК «ВЕКА», а водій знаходився з підприємством в трудових відносинах, в зв»язку з чим відповідальність за завдану працівником шкоду повинно нести підприємство.

Представник відповідача - ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Представник третьої особи - ТОВ «БК «ВЕКА», в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення з приводу заявлених позовних вимог.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2013 р. о 16 год 00 хв на Столичному шосе у м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Транспортний засіб «Фіат» д.н. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Автомобіль «ЗИЛ» д.н. НОМЕР_1 переданий його власником ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Будівельна компанія «ВЕКА» 03.06.2013 р. і перебуває на балансі даного підприємства.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 07.10.2013 р. ОСОБА_3 було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 10.09.2013 р. і його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Будівельна компанія «ВЕКА», що підтверджується копією трудової книжки, наказами про призначення та звільнення з роботи, та не заперечується третьою особою.

Будь-яких доказів, що ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортним засобом, що належить Товариству, матеріали справи не містять.

Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Згідно з інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ на час настання дорожньо-транспортної пригоди був чинний договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3, укладений з ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», відповідно до якого застрахована цивільно-правовова відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «ЗИЛ» д.н.НОМЕР_1.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відомості про розмір франшизи, передбачені договором, на момент розгляду справи у суду відсутні.

На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно висновку № 530 від 04.12.2013 р., складеного експертом ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, становить 8335,74 гривні.

За проведення даної оцінки позивачем були сплачені кошти в розмірі 554,92 гривні.

Позивач звернулась 06.12.2013 р. до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 14.03.2014 р. Страховою компанією були сплачені кошти в розмірі 5313,19 гривень.

На момент розгляду справи з боку Страхової компанії «Інтер-Поліс» суду не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості суми виплаченого страхового відшкодування та порядку визначення розміру страхового відшкодування.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що на підставі положень Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» повинно відшкодувати позивачу різницю між розміром матеріального збитку, визначеного відповідно до експертизи № 530, та розміром виплаченого страхового відшкодування, що становить 3022,55 гривень.

Крім того, відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

На момент звернення позивача до суду з позовом страхове відшкодування як встановлено судом не було сплачено в повному обсязі.

Отже, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» повинно сплатити позивачу пеню за прострочення виплати частини страхового відшкодування, оскільки відсутність обов»язку у Страхової компанії сплачувати його в повному обсязі не спростований в ході розгляду справи..

Позивач просить стягнути пеню за період з 14.03.2014 р. по 22.09.2014 р. в сумі 571,40 гривень.

Однак, при визначенні суми пені, яка повинна бути стягнути з Страхової компанії суд виходить із суми страхового відшкодування в розмірі 3022, 55 гривень, яка не була своєчасно виплачена позивачу.

Відповідно до проведеного судом розрахунку розмір пені за період з 14.03.2014 р. по 15.04.2014 р. становить 35,53 гривні ( 3022,55х6,5х2/365х33/100), розмір пені за період з 15.04.2014 р. по 17.07.2014 р. становить 147,89 гривень (3022,55х9,5х2/365х94/100), розмір пені за період з 17.07.2014 р. по 22.09.2014 р. становить 38,56 гривень (3022,55х12,5х2/365х68/100), а всього з Страхової компанії підлягає стягненню сума пені в розмірі 221,97 гривень.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 221,97 гривень, і зазначена пеня підлягає стягненню з СК «Інтер-Поліс», оскільки вимоги щодо стягнення пені з ОСОБА_2 не узгоджуються з положеннями Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На момент розгляду справи з боку позивача не надано суду доказів щодо проведення відновлювального ремонту транспортного засобу і реально понесених витрат на відновлення транспортного засобу, а тому її вимоги щодо стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та вартістю матеріальних збитків, визначених відповідно до висновку експерта № 530 не є обгрунтованими, і не можуть бути задоволені.

Не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки підстави для стягнення з Страхової компанії витрат на оцінку транспортного засобу є вичерпними і визначені Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак такі підстави у даній справі відсутні, а відповідач ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не володів автомобілем «ЗИЛ», який був переданий до статутного капіталу ТОВ «БК «ВЕКА».

В силу положень ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків.

Як зазначалось судом вище, на час настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1 перебував на балансі і користуванні ТОВ «БК «ВЕКА», а водій ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з даним підприємством.

В ході судового розгляду суду не надано доказів, що водій ОСОБА_3 неправомірно заволодів транспортних засобом і вчинив дорожньо-транспортну пригоди, а тому на підставі положень ст..1172 ЦК України відповідальність за завдані збитки повинно нести підприємство.

Позивач не скористалась своїм правом і будь-яких вимог про відшкодування шкоди до ТОВ «БК «ВЕКА» не пред»являла, натомість представник позивача в ході судового розгляду просила розглянути позов в межах заявлених позовних вимог.

Вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 20000 гривень не підлягають задоволенню, оскільки саме підприємство, з яким водій транспортного засобу перебував у трудових відносин на момент настання дорожньо-тарснпортної пригоди, несе повну відповідальність за шкоду, завдану третім особам, а СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_2 не є належними відповідачами за даними вимогами, як в силу положень Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так і в силу положень ст.ст.1167, 1172 ЦК України.

Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути судові витрати у справі з ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» пропорційно до задоволених вимог (12,1%).

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер Поліс», 3-тя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ВЕКА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 3022 гривні 55 копійок, пеню в розмірі 221 гривень 97 копійок, судовий збір в розмірі 32 гривні 42 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя