Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, про відібрання малолітніх дітей, визначення їх місця проживання, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 14 липня 2006 року по 04 жовтня 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти за домовленістю з відповідачем залишилися проживати з позивачем і вона не заперечувала проти їх спілкування з батьком. Проте, у листопаді 2011 року ОСОБА_5 у черговий раз забрав дітей та у визначений час їх не повернув, змінивши їх місце проживання без її згоди. Відповідач неодноразово змінював місце проживання, не дає їй можливості спілкуватися з дітьми, діти часто хворіють, через що пропускають заняття у школі. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила відібрати дітей у відповідача, визначити місце їх проживання з матір'ю.

У грудні 2012 року ОСОБА_5, заперечуючи проти вказаних вимог, звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на ті обставини, що після розірвання між сторонами шлюбу він переїхав проживати до м. Дніпропетровська, але продовжував систематично спілкуватися з дітьми, кожного тижня забирав дочку та сина до свого нового місця проживання. У листопаді 2011 року, коли він у черговий раз забрав дітей до себе, вони поскаржилися, що мати жорстоко з ними поводилася, била, у зв'язку з чим просили не повертати їх до матері та виявили бажання жити разом з ним. ОСОБА_5 створив належні умови для життя та виховання дітей, займається підприємницькою діяльністю, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Враховуючи викладене, просив залишити дітей на його утриманні та вихованні за адресою його адресою проживання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом зобов'язання ОСОБА_5 надавати ОСОБА_4 можливість безпосередньо спілкуватися з малолітніми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, брати участь у їх вихованні, відпочинку. У задоволенні решти первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання їх батька - ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Відібрано малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у батька ОСОБА_5 та передано їх матері ОСОБА_4 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд, враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, вимоги статей 141, 157, 160 - 162, 171 СК України,

статей 141, 160

вірно виходив із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей і ухвалив рішення, яке відповідає інтересам неповнолітніх. При цьому суд апеляційної інстанції врахував, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, а також ту обставину, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_4 проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1

Згідно акта обстеження умов життя та виховання в сім'ї ОСОБА_4 від 28 травня 2012 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, за вищевказаною адресою умови проживання відповідають санітарним нормам, квартира забезпечена чотирма ліжками, двома письмовими столами, шафами, іграшками, книгами.

З грудня 2013 року ОСОБА_5 почав співмешкати з ОСОБА_9, проживаючи за різними адресами.

ОСОБА_4 ніколи не втрачала інтерес до своїх малолітніх дітей. З приводу зміни батьком місця проживання дітей без її згоди та для встановлення місцезнаходження малолітніх, зверталася до служби у справах дітей та правоохоронних органів.

Мати систематично відвідувала школу, цікавилася успіхами та здоров'ям дітей.

Також встановлено, що під час першого навчального року діти йшли на контакт з матір'ю, спілкувалися з нею, а з початку другого навчального року стали таких зустрічей уникати через негативне ставлення до цього питання батька.

Факт впливу батька на малолітніх дітей щодо несприйняття матері та формування її негативного образу підтвердили спеціалісти - практичні психологи.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд врахував, що зміна місця проживання малолітніх дітей відбулася без згоди матері, з якою діти залишилися проживати після розірвання шлюбу між сторонами, а також, що батько здійснює психологічний вплив на дітей, налаштовуючи їх проти матері, не сприяє налагодженню контакту та спілкуванню дітей з нею, що призвело до формування у дітей негативного образу матері, який штучно підтримується батьком. Крім того, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів щодо перебування у нього будь-якого нерухомого майна у власності чи в оренді.

Остання зміна проживання дітей та переїзд до с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, яке розташовано на відстані більше 40 км від школи, де вони навчаються, вплинула на режим їхнього дня.

Встановлено, що діти вимушені підніматися о 06-20 год. та повертаються додому після 20-00 год.

Відповідно до інформації відділу освіти Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № к-2 від 05 лютого 2015 року в 2013-2014 навчальному році діти не відвідували шкільний заклад 66 навчальних днів, з них через хворобу - 59 навчальних днів. Протягом першого семестру 2014-2015 навчального року ОСОБА_6 була відсутня на заняттях 28 навчальних днів, з них - 21 день через хворобу, ОСОБА_7 пропустив 30 навчальних днів, з них - 24 дні через хворобу. З 12 січня 2015 року та у лютому 2015 року діти не відвідували заняття через сімейні обставини, про що батько надавав відповідні заяви.

Обставин, які б свідчили про реальну небезпеку для життя та здоров'я малолітніх дітей за місцем проживання матері, не встановлено.

Створення матір'ю належних умов для двох малолітніх дітей за фактичною адресою її проживання підтверджується також актом обстеження умов життя та виховання в сім'ї ОСОБА_4 від 04 березня 2015 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області.

Обставини, що для малолітніх дітей за місцем проживання матері створені всі належні умови, у судовому засіданні також підтвердили свідки.

Таким чином, задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд врахував, що зміна батьком місця проживання малолітніх дітей у листопаді 2011 року відбулася без згоди матері, протягом 2011-2014 років їх місце проживання батьком неодноразово змінювалося, своєю поведінкою батько психологічно впливає на негативне відношення дітей до матері. Виходячи з малолітнього віку дітей, вони повинні проживати з матір'ю, і це не суперечить їхнім інтересам.

того, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, у тому числі незнання законодавства, не є поважними в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, вказаний спір виник між колом спадкоємців, які не були учасниками розгляду справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5ОСОБА_12, який діє через представника ОСОБА_11, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 рокуАпеляційного суду Чернігівської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана