АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2485/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 2 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського строкового вкладу «Приват-вклад» на 366 днів в гривнах. На виконання умов даного договору позивач внесла на депозит банку 15000 гривень на строк до 2 серпня 2014 року, які банк зобов'язався повернути з виплатою відсотків в розмірі 8.5% річних.

9 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про банківський строковий вклад «Стандарт» на 12 місяців в гривнах. На виконання умов даного договору позивач внесла на депозит банку 15213.08 гривень до 9 жовтня 2014 року, які банк зобов'язався повернути з виплатою відсотків в розмірі 18% річних.

Після закінчення терміну дії договорів позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виплатити кошти, але відповідач на заяви не реагував, заборгувавши 15000 гривень по договору від 2 серпня 2013 року , 2337.50 гривень 8.5% річних за період з 2 серпня 2013 року по 2 червня 2015 року, також за договором від 9 жовтня 2013 року суму вкладу в розмірі 15213.08 гривень, 4563.92 гривни 18% річних за період з 9 жовтня 2013 року по 9 червня 2015 року.

Також на підставі статті 625 ЦК України за прострочення зобов'язання відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 3% річних, по договору від 2 серпня 2013 року за один рік в сумі 450 гривень та по договору від 9 жовтня 2013 року за пів року в сумі 228.20 гривень.

На підставі викладеного позивач просила стягнути з відповідача вказаний борг.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 по договору від 2.08.13 року депозитні кошти в сумі 15000 гривень, 2337.50 гривень відсотків та 450 гривень 3% річних.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 по договору від 9.10.13 року депозитні кошти в сумі 15213.08 гривень, 4563.92 гривень відсотків та 228.20 гривень 3% річних.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, обгрунтовано виходив з того, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 2 серпня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений договір вклад «Приват-вклад» умовами якого є внесення вкладу в сумі 15000 гривень строком 366 днів по 2 серпня 2014 року зі сплатою 8.5% річних.(а.с.8)

Позивач виконала взяті за договором зобов'язання та внесла 2 серпня 2013 року суму вкладу в розмірі 15000 гривень, що підтверджується копією квитанції від 2 серпня 2013 року.

9 жовтня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений договір вклад «Стандарт на 12 місяців» умовами якого є внесення вкладу в сумі 15213.08 гривень строком 366 днів по 9 жовтня 2014 року зі сплатою 18% річних.(а.с.9)

Позивач виконала взяті за договором зобов'язання та внесла 9 жовтня 2013 року суму вкладу в розмірі 15213.08 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення від 9 жовтня 2013 року. (а.с.10)

Відповідач умови договорів не виконав та не повернув у передбаченому договорами та законом порядку суму вкладу та проценти.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду, в одній із вимог просила стягнути з відповідача 3% річних і вказана вимога обґрунтовано задоволена судом.

Доводи відповідача що інфляційні втрати не нараховуються на грошові кошти в іноземній валюті, не відповідають об'єктивним обставинам справи, оскільки позивач не ставила вимогу про стягнення інфляційних втрат, крім того депозит, як передбачено умовами договору, внесений у національній валюті, а не в іноземній як зазначає апелянт.

Частиною першою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянт, посилаючись на те, що позивачем як доказ, надані копії квитанцій, та не надано виписок по вказаним договорам, не надав доказів які спростовували б подані позивачем квитанції, а виписки по рахунках зобов'язаний був надати відповідач, як особа в якої такі рахунки знаходяться, але вказаного обов'язку не виконав, при цьому переклавши таке зобов'язання на позивача.

Не надано також відповідачем і доказів того, що зобов'язання, які виникли на підставі укладених між сторонами договорів, припинились.

Укладення між сторонами договорів банківського вкладу підтверджено наявністю самих договорів укладених у письмовій формі, тобто у формі, визначеній ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :