Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5870/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 41 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Остаточно просив: визнати, що поширені відповідачами відомості, що він вчинив злочин, а саме, створив корупційні схеми в Територіальному управлінні Держгірпромнагляду Житомирської області та займався поборами з працівників вказаного підприємства, такими, що не відповідають дійсності, та принижують його честь, гідність і ділову репутацію; зобов'язати відповідачів припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності і ділової репутації відносно нього; зобов'язати відповідачів спростувати вищевказану недостовірну інформацію у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед ним не пізніше п'ятнадцяти днів із дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позову посилався на те, що 13 травня 2014 року відповідачі біля приміщення Житомирської обласної державної адміністрації шляхом написів на плакатах та висловлювань розповсюджували інформацію про те, що він нібито створив та використовує корупційні схеми в Територіальному управлінні Держгірпромнагляду Житомирської області і постійно вимагає від працівників вказаного управління здавати йому гроші. Того ж дня вказана інформація разом із фотознімками плакатів з'явилася на веб сторінці в мережі Інтернет.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що інформація, яку розповсюджували та розповсюджують відповідачі на вулицях м. Житомира та після цього на веб сторінках, безпосередньо стосується ОСОБА_1 та побудована у формі образливих і принизливих звинувачень щодо його честі, гідності та ділової репутації, діяльності на підприємстві, професійних якостей. Вказана недостовірна інформація формує в суспільстві думку, що він злочинець. У такий спосіб його хочуть представити широкій громадськості як керівника, який займається корупційною діяльністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що проведення мітингу 13 травня 2014 року, демонстрація плакатів із написами та дача інтерв'ю є формою висловлювання позиції громадськості з питання, що склалося навколо кадрового призначення у Держгірпромнагляді в Житомирській області. Зміст інтерв'ю ОСОБА_3, за своїм характером, є його оціночними судженнями навколо цієї ситуації. В інтерв'ю ОСОБА_3 не вказує, що корупційні схеми створив ОСОБА_1, а констатує лише той факт, що вони з'явилися, коли останній «прийшов до керівництва». Зміст інформації не дає можливості ідентифікувати особу, завдяки якій «система Держгірнагляду стала корупційною».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28). Статтями 297,299 ЦК України закріплюється право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації.

Разом із цим, ст.34 Конституції України гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 39 Конституції України встановлено, що громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верхового Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що 13 травня 2014 року в м. Житомирі на майдані С.П. Корольова відбувся мітинг, в якому приймали участь і відповідачі.

Відповідач ОСОБА_3 тримав у руках плакат із зображенням вибуху, на якому було написано: «Не маємо допустити наступної трагедії».

Окрім цього, ОСОБА_3 дав інтерв'ю, в якому, зокрема, зазначив: «В нашій системі Держгірпромнагляду, яка безпосередньо у нас в Житомирській області, все як було, так і залишилось. Вона і залишається корупційною, а корупційною вона стала тоді, коли прийшов до влади ОСОБА_1. Ми прийшли звернути увагу суспільства, бо дальше вже відступати нема куди. Інспектора дають кошти, експерти здають кошти. Значить обкладені податтю роботодавці» ( диск, а.с.110).

На сторінках Інтернет видання www.zhitomir.info від ІНФОРМАЦІЯ_1 була опублікована стаття з заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2». Також були опубліковані світлини учасників мітингу, серед яких була світлина із зображенням відповідача ОСОБА_3 із вищевказаним плакатом у руках (а.с.8,11).

Аналізуючи зміст інтерв'ю, плакатів та вищевказаної статті в Інтернеті, не можна дійти однозначного висновку про те, що поширена відповідачами інформація стосується конкретно позивача, а тому, на підставі ст. 277 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту поширення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно нього недостовірної інформації, а є оціночними судженнями (баченням) відповідачами ситуації, яка склалася навколо кадрового призначення у системі Держгірпромнагляду.

Оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 07 липня 1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження.

Так, у рішенні у справі Lingens v. Austria, Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані.

Окрім того, позивач має право на захист свого приватного права за п.2 ст.10 Конвенції, але межа захисту його репутації має бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення його дій, як публічної особи, і межа допустимої критики в цьому сенсі є ширшою, ніж щодо окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх вчинків.

Окрім того, суд не вправі зобов'язувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16,277 ЦК України (абзац другий п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Інші публікації на Інтернет сайті www.zhitomir.info від ІНФОРМАЦІЯ_1 під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3» та від ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_5» не доводять поширення інформації відповідачами, а відтак не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідачі розповсюджують інформацію відносно позивача на вулицях м. Житомира та після цього на веб сторінках не доводяться належними та допустимими доказами, а ґрунтуються на припущеннях.

Решта доводів апеляційної скарги фактично зводиться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: