Провадження № 2/161/3656/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 жовтня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Позов мотивує тим, що 04.12.2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 154/К-06, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 254 000 грн., з розрахунку 15,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 04.12.2006 року по 03.12.2016 року, мета кредитування придбання житла. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 04.12.2006 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1845, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру № 37, що знаходиться в м. Луцьк, по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд 4, загальною площею 63,8 кв.м., розташована на першому поверсі девятиповерхового будинку, що належить ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продаж квартири посвідченого 04.12.2006 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, за реєстраційним № 1267, зареєстрованого 04.12.2006 року в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 1762360. Вартість предмета іпотека визначена в 282800,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області, квартира, яка є предметом іпотеки, визнана спільним майном подружжя та розділена між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Оскільки, позичальник ОСОБА_1 свої зобовязання по договору належним чином не виконала, станом на 08.07.2015 року у неї утворилась заборгованість перед банком, що в загальній сумі становить 306 216,98 грн.

30.06.2010 року ТОВ «Укрпромбанк» передало право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» відповідно до Договору про передачу активів та кредитних зобовязань, в тому числі і за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_1 Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло усіх прав та підстав для стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1

А тому, просив суд в рахунок виконання кредитних зобовязань звернути стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 4/37 та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на дане житло. Судові витрати у справі покласти на відповідачів.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи у її відсутності відповідач не подавала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи у його відсутності відповідач не подавав. В поданих на адресу суду письмових запереченнях відповідач ОСОБА_2 вимоги позову не визнав. Зазначив, що квартира, яка є предметом іпотеки, набута під час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Згоди на укладення іпотечного договору він не надавав, а тому вважає договір іпотеки недійсним. Крім того, строком виконання зобовязання є 03.12.2016 року, кредитний договір є діючим, а тому банк має право на звернення з вимого про стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення лише після настання строку виконання основного зобовязання. Разом з тим, вважає, що банк має обрати інший спосіб захисту, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності на квартиру буде не співмірним розміру заборгованості, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.12.2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 154/К-06, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 254 000 грн., з розрахунку 15,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 04.12.2006 року по 03.12.2016 року, мета кредитування придбання житла (а.с. 7-12).

04.12.2006 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1845, відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру № 37, що знаходиться в м. Луцьк, по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд 4, загальною площею 63,8 кв.м., розташована на першому поверсі девятиповерхового будинку, що належить ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продаж квартири посвідченого 04.12.2006 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, за реєстраційним № 1267, зареєстрованого 04.12.2006 року в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 1762360. Вартість предмета іпотека визначена в 282800,00 грн. (а.с. 13-15).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 січня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, квартира, що є предметом іпотеки, визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя та в рівних частинах розділена між ними. Згідно даного рішення відповідачам виділено по 1/2 частини квартири №37, що знаходиться у м. Луцьку по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 4 та визнано за кожним право приватної власності (а.с. 26-31).

Відповідно до договору про передачу Активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_4 від 30.06.2010 року ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_1 (а.с.32-37).

Таким чином, права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 154/К-06, що було укладено між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем ОСОБА_1 належать ПАТ «Дельта Банк».

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1, порушуючи умови кредитного договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконала, що стверджується дослідженим в судовому засіданні розрахунком заборгованості (а.с. 16), з якого вбачається, що станом на 08.07.2015 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 306 216,98 грн., яка складається з: тіла кредиту 191 037,81 грн., відсотків 83 683,17 грн. та комісії 31 496 грн.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Відповідно до умов договору іпотеки, банк має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту; штрафних санкцій, передбачених договором; витрат, повязаних з предявленням вимоги за Основним зобовязанням і звернення стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків завданих порушенням основного зобовязання чи умов цього договору.

Оскільки, іпотечний договір не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, його умови підлягають виконанню. Поділ між подружжям іпотечної квартири, придбаної під час перебування в шлюбі, не змінює її статус як іпотечного майна і не перешкоджає виконанню умов іпотечного договору.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.2. Договору іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем обовязків за кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 09.07.2015 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено лист-вимогу з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання вимоги та передачу предмету застави кредитору (а.с. 17).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при визначенні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Оскільки, сторонами не погоджена ціна продажу предмета іпотеки, та початкову ціну вартості предмета іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 197, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 526, 590, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 154/К-06, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1, яка в загальному станом на 08.07.2015 року складає 306 216 (триста шість тисяч двісті шістнадцять) гривень 98 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до Договору іпотеки від 04.12.2006 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1, а саме на:

- трикімнатну квартиру № 37, що знаходиться в м.Луцьк, по вулиці Воїнів інтернаціоналістів, будинок №4, загальною площею 63,8 м.кв., розташована на першому поверсі девятиповерхового житлового будинку, що належить в рівних частинах по 1/2 частині ОСОБА_1, ОСОБА_2 згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2013 року, на підставі договору купівлі-продаж квартири посвідченого 04.12.2006 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, за реєстраційним № 1267, зареєстрованого 04.12.2006 року в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 1762360,

шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36-б) права власності на предмет іпотеки -- трикімнатну квартиру № 37, що знаходиться в м. Луцьк, по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд 4, загальною площею 63,8 кв.м., розташована на першому поверсі девятиповерхового будинку.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в дохід держави 3062 (три тисячі шістдесят дві) гривні 16 копійок судового збору по 1531 (одній тисячі пятсот тридцять одній) гривні 08 копійок з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій