Справа № 169/519/15-ц
Провадження № 2/169/181/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Тітівалова Р.К.,
секретаря Мисюка П.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати без його участі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча в контексті положень ч. 8 ст. 76 ЦПК України про розгляд справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 32-35).
Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.
За згодою представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобовязанні строк (термін) його виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
На виконання взятих на себе зобовязань за договором Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, що підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 28 серпня 2008 року та заявою на видачу готівки № 1 від 28 серпня 2008 року (а.с. 15).
З додатку № 1 до вказаного договору вбачається, що сторони узгодили порядок і строки повернення кредиту шляхом складання графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (а.с. 14).
Наведені обставини свідчать про те, що між Банком та відповідачем ОСОБА_1 виникли договірні зобовязання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за вищевказаним кредитним договором 26 серпня 2008 року позивач уклав із відповідачем ОСОБА_2 договір поруки № 32/к, відповідно до умов якого остання зобовязалася відповідати перед Банком як солідарний боржник за кредитними зобовязаннями ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с. 16).
У звязку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором 12 червня 2015 року Банком було надіслано обом відповідачам повідомлення про необхідність погасити прострочену заборгованість по кредитному договору і повернути кредитні кошти, що останніми було залишено без виконання (а.с. 7-9).
За змістом ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
За таких обставин справи, які підтверджуються належними, допустимими і достовірними доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, виходячи із того, що Банком правомірно надано кредит в іноземній валюті, дотримуючись вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом правових і фактичних підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки строк дії кредитного договору закінчився, боржник порушив умови кредитного договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобовязань, а саме в простроченні платежів згідно з умовами договору й графіку погашення кредиту, та в неповерненні кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.
На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 533, 543, 553, 554, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 11, 58-60, 76, 88, 197, 209, 213-215, 218, 224, 228 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.