АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6933/15 Справа № 199/7663/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - виробничий центр № 1308» про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «ТВЦ № 1308» про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2015 року у задоволенні позовних вимог їй було відмовлено /т.1 а.с. 92-94/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.1 а.с. 99-106/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, відповідно до рішення АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2009 року ОСОБА_2 з 25.12.2003 року працювала у ТОВ «ТВЦ № 1308» барменом кафе № 1214, та починаючи з 01.03.2004 року по липень 2008 року заробітну плату не отримувала. Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2009 року з ТОВ «ТВЦ № 1308» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2004 року по 10.07.2008 року в сумі 18747 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат /т.1 а.с. 14-15/.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звертається до суду з новим позовом посилаючись на те, що вона з 22.07.1985 року по цей час працює офіціанткою в кафе № 1214 ТОВ «ТВЦ № 1308», заробітна плата їй не виплачується, заборгованість за період з 01.01.2009 року по 01.10.2015 року яка складає 84650 грн.

Просить стягнути з ТОВ «ТВЦ № 1308» в особі арбітражного керуючого Багно Ю.В. на її користь середню заробітну плату за за вимушений прогул за період з 01.09.2009 року по 01.10.2015 року в сумі 84650 грн., зобов'язати арбітражного керуючого Багно Ю.В. виконати рішення АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2009 року, видати наказ про звільнення її з роботи з новою датою звільнення та внести запис до трудової книжки, зобов'язати арбітражного керуючого Багно Ю.В. з присудженої заробітної плати утримати страхові пенсійні внески та єдиний податок які перерахувати до ТПФ та Лівобережної ОДПІ, зобов'язати арбітражного керуючого подати звіт до територіального пенсійного фонду, розрахуватися при звільненні згідно чинного законодавства та здійснити усі належні виплати, зобов'язати ТОВ «ТВЦ № 1309» в особі арбітражного керуючого після звільнення видати їй трудову книжку та довідки про роботу для ПФУ.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, про зобов'язання відповідача виконати рішення АНД районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2009 року, суд послався на те, що позивачем не правильно обраний спосіб захисту, так як умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначений Законом України «Про виконавче провадження», а тому позивач може оскаржити дії державної виконавчої служби відповідно до ст. 383 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача подати звітність до Бабушкінського ПФУ м. Дніпропетровська починаючи з 01.03.2004 року помісячно та в частині зобов'язання звільнити позивача з посади та видати трудову книжку суд прийшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню через те, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2008 року ТОВ « Торговельно - виробничий центр № 1308» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором призначено арбітражного керуючого. Постановою від 12.03.2009 року проведена заміна ліквідатора, та призначено ліквідатором Багно Ю.В. /а.с. 72, 73/.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченим розділом ІІІ цього Закону.

Через відсутність посадових осіб ТОВ «ТВЦ № 1308» за місцезнаходженням та припинення підприємством господарської діяльності, неможливістю встановлення фактичного місцезнаходження директора та інших посадових осіб підприємства, ліквідатору не були передані статутні, реєстраційні, бухгалтерські та інші документи та печатки підприємства, у тому числі трудові книжки та відомості по заробітній платі, що підтверджується актом прийому - передачі від 16.02.2009 року /т.1 а.с. 74/.

Таким чином, господарська діяльність підприємства не здійснювалася, тому позивач свої трудові функції, які б давали їй право на отримання заробітної плати не виконувала, у зв'язку з чим відсутній і вимушений прогул. Відповідач також позбавлений можливості припинити з позивачем трудові відносини та подати звітність до органів Пенсійного фонду України, оскільки її трудова книжка знаходиться у посадових осіб банкрута.

З наданої суду копії наказу № 7 від 25.1.2002 року ТОВ «ТВЦ № 1308» вбачається, що ОСОБА_2, бармена кафе № 1214 звільнено по ст. 40 п.1 КЗпП України. 01.02.2004 року вона знову була прийнята барменом до кафе № 1214 та 31.03.2004 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки /т.2 а.с. 8, 108/.

Крім того, як вбачається з постанови прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська від 05.09.2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи, згідно особистої картки ОСОБА_2 працювала офіціантом в кафе «Янтарне» у період з 01.09.2002 року по 25.12.2002 року та була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України /т.2 а.с. 10/.

Відповідно довідки Лівобережної МДПІ від 14.01.2009 року, згідно з даними офіційної податкової звітності ТОВ «ТВЦ № 1308», у період з 2004 року по 2007 рік на ТОВ «ТВЦ № 1308» була влаштована ОСОБА_2 /т.2 а.с. 35/.

Таким чином, факт вимушеного прогулу, на який посилається ОСОБА_2 за період 01.01.2009 року по 01.10.2015 року, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджується матеріалами справи.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.