АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Вівчарик Н.В.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в інтересах кредитної спілки «Буковина», прокурора Єленюк О.В., ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до кредитної спілки «Буковина» про визнання недійсним договору іпотеки, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, приватний нотаріус Зеленська Марина Вікторівна, за апеляційною скаргою кредитної спілки «Буковина» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2015 року,

встановила:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.

Просила визнати недійсним договір іпотеки від 12 серпня 2008 року, укладений між нею та кредитною спілкою «Буковина» (далі - КС «Буковина») та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Зеленською М.В.

Посилалася на те, що відповідно до вищевказаного договору будинок АДРЕСА_1, які належать їй на праві власності, були передані в іпотеку КС «Буковина» для забезпечення виконання умов договору кредитної лінії №001/2005, який укладено між ОСОБА_4 та КС «Буковина» 12 серпня 2008 року на суму 120 000 гривень.

Про існування вказаного іпотечного договору вона дізналася 21 червня 2011 року під час ухвалення рішення Першотравневим районним судом міста Чернівці про стягнення з неї боргу як майнового поручителя.

Позивачка стверджувала, що вона є неписьменною, тому не могла прочитати умови договору.

Під час укладення спірного договору її не було ознайомлено зі змістом правочину та не роз'яснено наслідки невиконання договору кредитної лінії.

Зазначала, що у неї не було жодного наміру та волі передавати своє майно в заставу і вона не уповноважувала на підписання договору іпотеки від свого імені ОСОБА_6

Таким чином договір іпотеки від 12 серпня 2008 року порушує її права та інтереси і спрямований на позбавлення її права власності.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 12 серпня 2008 року, який укладений між КС «Буковина» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Зеленською М.В..

В апеляційній скарзі КС «Буковина» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не вміє ні читати ні писати, однак вміє розписуватися та розписувалася у різних документах.

Потреби в тому, щоб в іпотечному догові проставляла свій підпис ОСОБА_6 не було, а тому його наявність свідчить про порушення нотаріусом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та порушення прав позивачки.

Вказане правопорушення свідчить про наявність самостійної підстави недійсності спірного правочину.

Згідно медичних показників у ОСОБА_3 діагностовано хронічна глухота, а тому під час вчинення нею нотаріально посвідчуваного правочину вона потребувала присутності особи, яка могла з нею порозумітися та посвідчити своїм підписом, що зміст договору іпотеки відповідає її волі.

Позовними вимогами ОСОБА_3 заперечує не сам факт укладення договору іпотеки, а факт наявності її волі на укладення саме такого правочину, заявляючи таким чином про свою помилку щодо природи укладеного правочину.

Позивачка маючи єдине житло та вади здоров'я пов'язані зі слухом, перебуваючи в похилому віці, будучи неписьменною, не мала можливості, в повній мірі оцінити правову природу договору іпотеки та його наслідки.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно пункту 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року, N 20/5 (в редакції яка діяла станом на серпень 2008 року) нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з

інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може

підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, що звернулася

за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона сама прочитує

документ і підписує його. Якщо така особа неписьменна, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і посвідчити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, N 9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,

вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання

або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не

має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі

від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це правильно встановлено судом 12 серпня 2008 року між КС «Буковина та ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії №001/2005. Згідно умов вказаного договору позичальнику було надано кредитну лінію з лімітом 120 000 гривень строком з 12 серпня 2008 року до 12 серпня 2018 року (а.с.78-80 т.1).

В рахунок забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 12 серпня 2008 року КС «Буковина» та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір. Відповідно до умов вказаного договору позивачка передала в іпотеку житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями №6 та земельну ділянку, площею 0,25 га, які знаходяться по вулиці Закарпатській в селі Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області (а.с.10-14 т.1).

Згідно консультативного висновку Обласної консультативної клініки від 18 червня 2015 року та заключення ЛЛК №778 від 30 червня 2015 року ОСОБА_3 хворіє за діагнозом «двобічна, хронічна глухота першої групи» і в зв'язку з цим направлена на МСЕК для встановлення групи інвалідності (а.с.175 т.2, 194 т.2).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення у справі належним чином не встановив обставини, які мають значення для справи, зробив висновки. які не відповідають обставинам справи , допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема суд першої інстанції помилково встановив ту обставину, що оспорюваний договір іпотеки був неправомірно підписаний не позивачкою , а іншою особою, оскільки позивачка самостійно може підписувати документи проставляючи так звані «кавульки».

Так, в судовому засідання встановлено, що ОСОБА_3 є неписьменною особою.

Згідно пункту 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року, N 20/5 (в редакції яка діяла станом на серпень 2008 року) якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа.

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 2003 року, N 87/5 відповідно до вимог статті 52 Закону України "Про нотаріат" усі нотаріальні дії, учинені нотаріусами, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій.

Пунктом 15.1. вказаного Порядку (в редакції яка діяла станом на серпень 2008 року) передбачено, що усі особи та/чи їх представники, які записані в графі 3 (у тому числі перекладачі), особи, що підписувалися на документі на прохання громадян, які у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не могли підписатися власноручно, підписуються у графі 7 реєстру із зазначенням прізвища.

Аналіз вказаних правил закріплений Порядком ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій дає підстави зробити висновок про те, що при укладенні нотаріально засвідчених правочинів необхідно проставляти підпис в реєстрі нотаріальних дій із зазначенням прізвища.

Суд першої інстанції не врахував, що під час нотаріального посвідчення договору іпотеки сторона договору повинна підписати договір, а також поставити підпис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та зазначити своє прізвище.

Помилковим є також встановлення судом тієї обставини, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 через глухоту потребувала присутності особи, яка могла з нею порозумітися та посвідчити своїм підписом, що зміст договору іпотеки відповідає її волі , оскільки вона встановлена на підставі медичних довідок, які видані у 2015 році. Вказані довідки не свідчать про глухоту позивачки та потребу особи, яка могла з нею порозумітися станом на 2008 рік.

Прокурор та позивач не надали суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки , а саме станом на 12 серпня 2008 року ОСОБА_3 була особою, яка через глухоту потребувала присутності особи, яка могла з нею порозумітися та посвідчити своїм підписом, що зміст договору іпотеки відповідає її волі.

З пункту 7.1 договору іпотеки вбачається, що він відображає повне розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у ньому.

Також з договору вбачається, що зміст та правові наслідки вчинення договору доведено до ОСОБА_3. Текст цього договору нотаріусом Зеленською М.В. прочитано іпотекодавцю вголос.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 приймала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, спілкувалась з судом та іншими учасниками процесу без сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції також помилково встановив ту обставину, що позивачка уклала договір іпотеки під впливом помилки.

Прокурор та позивачка не надали суду належних та допустимих докамзі. які би підтверджували вказану обставину.

Обгрунтовуючи вказану обставину позивачка посилалась на те, що укладаючи оспорюваний договір вона вважала , що укладає з ОСОБА_4 договір довічного утримання.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не є стороною договору іпотеки .

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово укладала з КС «Буковина» договори іпотеки.

Зокрема такі договори ОСОБА_3 укладала 19 жовтня 2005 року та 19 березня 2007 року (а.с. 98-103 т. 2).

Вищенаведені обставини дають підстави вважати , що волевиявлення ОСОБА_3 під час укладення договору іпотеки від 12 серпня 2008 року було вільним і відповідало її внутрішній волі. Підстав вважати, що позивачка уклала спірних договір під впливом помилки в ході розгляду справи судом не вcтановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2015 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат понесених апелянтом на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до статті 8 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року, № 80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, відмову в позові.

З платіжного доручення від 27 липня 2015 року №253 КС «Буковина» за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 121 гривні 80 копійок (а.с.217).

Таким чином з ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Буковина» слід стягнути 121 гривню 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Буковина» задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до кредитної спілки «Буковина» про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Буковина» 121 гривню 80 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: