Номер провадження: 22-ц/785/4734/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про зняття арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10. 03. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

22. 04. 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі 2 Суворовського ВДВС ОМУЮ), третя особа ОСОБА_3, про зняття арешту з АДРЕСА_1, накладений 24. 03. 2014 р. державним виконавцем 2 Суворовського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_5 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 41878062 тому, що 14. 04. 2014 р. позивачка дізналася, що на належну їй на праві власності вказану квартиру накладено арешт в рамках виконавчого провадження, в якому боржником є ОСОБА_6, а стягувачем ОСОБА_3, оскільки згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ця квартира була зареєстрована за ОСОБА_6, що не відповідає дійсності, оскільки за договором дарування від 21. 02. 2014 р. вона є власником цієї квартири і за станом на 21. 02. 2014 р. право власності позивачки на вказану квартиру зареєстровано у відповідному державному реєстрі.

Справа неодноразово розглядалася судами, в тому числі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27. 01. 2015 р. до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10. 03. 2015 р. зазначену позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Знято арешт з АДРЕСА_1, накладений 24. 03. 2014 р. державним виконавцем 2 Суворовського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_5, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ВП № 41878062.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, ставить питання про скасування рішення суду як незаконного, ухваленого з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що не виконане рішення апеляційного суду щодо компенсації ОСОБА_6 частини вартості вказаної квартири, у звязку з чим і було накладено арешт на цю квартиру, а ОСОБА_6 при укладанні договору дарування завідомо не попередив нотаріуса та іншу сторону договору про те, що у ОСОБА_3 виникають права як третьої сторони, чим порушив ст. ст. 659, 660 ЦК України. Зазначено, що постановою державного виконавця накладено арешт в межах суми боргу на цю квартиру, як таку, що належить боржнику ОСОБА_6, але рішенням державного реєстратора від 25. 03. 2014 р. було відмовлено у державній реєстрації цього обтяження за субєктом обтяження - другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з посиланням на наявність державної реєстрації права власності на майно за новим правонабувачем, що вказує на те, що на виконання постанови державного виконавця квартира під арештом не знаходиться. Посилається на те, що у справі не заявлено позов про визнання права власності і зняття арешту з квартири, у звязку з чим безпідставне посилання суду на ст. 60 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», і оскільки постанову державного виконавця від 24. 03. 2014 р. не виконано, державним реєстратором обтяження (арешт квартири) в реєстр не внесено, то підстави для зняття в порядку ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешту з квартири, відносно якої не проведена реєстрація обтяження, відсутні.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7, представник ОСОБА_2, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 з питання зняття арешту з квартири суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності її вимог.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим з таких підстав.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 статті), у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 статті), у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч. 2 статті).

Встановлено, що постановою головного державного виконавця 2 Суворовського ВДВС ОМУЮвід 04. 02. 2014 р. відкрито виконавче провадження по виконанню виданого 28. 01. 2014 р. Суворовським районним судом м. Одеси виконавчого листа № 523/2925/13 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 170621,66 грн.

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 21. 02. 2014 р. ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21. 02. 2014 р. на підставі зазначеного договору дарування на вказану квартиру 21. 02. 2014 р. зареєстровано право власності за позивачем у даній справі ОСОБА_2

Постановою державного виконавця 2 Суворовського ВДВС ОМУЮОСОБА_5 від 24. 03. 2014 р. серії ВП № 41878062 накладено арешт у межах суми боргу на квартиру АДРЕСА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_6

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управляння юстиції Одеської області від 25. 03. 2014 р. № 11885627 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 25. 03. 2014 р. за реєстраційним номером 5954905 від державного виконавця 2 Суворовського ВДВС ОМУЮ, відмовлено у державній реєстрації обтяження - арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 за суб'єктом обтяження 2 Суворовським ВДВС ОМУЮз посиланням на наявність державної реєстрації права власності на майно за іншою особою, відмінною від боржника.

За наявності вказаної відмови у державній реєстрації арешту на зазначену квартиру, накладеного постановою державного виконавця 2 Суворовського ВДВС ОМУЮОСОБА_5 від 24. 03. 2014 р. серії ВП № 41878062, у справі відсутні дані про ухвалення державним виконавцем, у провадженні якого знаходилося виконавче провадження, постанови щодо зняття арешту з цієї квартири, накладеного зазначеною постановою.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорені.

Оскільки на час ухвалення постанови державного виконавця 2 Суворовського ВДВС ОМУЮОСОБА_5 від 24. 03. 2013 р. серії ВП № 41878062 щодо накладення арешту у межах суми боргу на квартиру АДРЕСА_2 та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_6, зазначена квартира АДРЕСА_3 вже знаходилася з 21. 02. 2014 р. у власності позивача у даній справі ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який не визнано недійсним, то висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про зняття арешту з цієї квартири відповідає вищенаведеним вимогам закону.

З урахуванням вищевказаних правових положень наявність відмови у державній реєстрації обтяження стосовно вказаної квартири само по собі не має правового значення для вирішення даного спору тому, що арешт на спірну квартиру було накладено саме шляхом винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника, на що вказано і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22. 10. 2014 р. у даній справі.

Тому арешт на спірну квартиру, накладений постановою державного виконавця, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, може бути знято рішенням суду з урахуванням положень ст. 60 ч. ч. 2, 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання в апеляційній скарзі щодо невиконання попереднім власником квартири ОСОБА_6 рішення апеляційного суду щодо компенсації ОСОБА_3 частини вартості вказаної квартири не має правового значення і не відноситься до даного спору, а твердження про відсутність у даній справі позову ОСОБА_2 про визнання права власності та зняття арешту з квартири і на безпідставне у звязку з цим посилання суду на ст. 60 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» не ґрунтується на змісті судового рішення, в якому суд посилається на інші положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та виходить з наявного права власності на вказану квартиру ОСОБА_2 на підставі договору дарування, який не визнано недійсним.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаних правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 і зняв арешт з АДРЕСА_1, накладений 24. 03. 2014 р. державним виконавцем 2 Суворовського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_5, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення його відчуження серії ВП № 41878062, а вищевказані доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

З урахуванням зазначених обставин на підставі вимог ст. ст. 11, 303 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог та апеляційної скарги і відповідно до вимог ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у даній справі належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10. 03. 2015 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_8

ОСОБА_9