АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7645/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2041/К/15 суддя Ан О.В.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участі - відповідача ОСОБА_1 та її представника Святенка Є Ю, представника позивача Бродька Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" про розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 652-МК від 12.10.2006 року в розмірі 240673,52 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 652-МК від 12.10.2006 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% з кінцевим терміном повернення 12.10.2009 року.

Позивачем було повністю виконано умови зазначеного кредитного договору, в той час як відповідач, в порушення умов вказаного договору, взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим за нею накопичилась заборгованість, яка станом на 06.09.2013 року в загальному розмірі складає 240673,52 грн., з яких: 44966,62 грн. - заборгованість за кредитом, 107193,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 88513,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору, в якому просила розірвати кредитний договір № 652-МК від 12.10.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона не погоджується із доводами викладеними в первісній позовній заяві виходячи з наступного. У 2008 році ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09 вересня 2008 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, виніс рішення, яким задовольнив позов і стягнув з неї заборгованість по кредитному Договору № 652-МК від 12.10.2006 року у розмірі 53929,07 грн. Рішення вступило у законну силу. Тобто, Банк з свого боку ініціював звернення з позовом до суду, чим фактично в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору і стягнув грошові кошти одночасно і одноразово, у зв'язку з чим кредитний договір підлягає розірванню, а зобов'язання, що виникли згідно договору - припиняються.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 71, 545 грн. 60 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом 45 000 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, а всього 116 545 грн. 44 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору - залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, поставила питання про скасування рішення суду в частині стягнення з неї відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 652-МК від 12.10.2006 року (а.с.7-8), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% з кінцевим терміном повернення 12.10.2009 року.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконала, в результаті чого за нею станом на 06.09.2013 року накопичилась заборгованість в розмірі 240673,52 грн., яка складається з: 44966,62 грн. - заборгованість за кредитом; 107193,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 88513,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6).

Між тим, судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.09.2008 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 53929 гр-н (з яких 46066 гр-н 62 коп. - заборгованість за договором кредиту, 7048 гр-н заборгованість по процентам за користування кредитом).

Згідно п. 2. 2. 2 кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користуванням кредитом у відповідності з п. п. 3. 1, 3. 2, 3. 3 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.1 договору за користування кредитом в період дати списання з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п. п. 2.4.1, 3.3., 3.4. даного договору позичальник сплачує відсотки у розмірі 20 % річних.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що відповідно до ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту передбачених п. п. 1. 3, 2.3.1, 3.3 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, зазначеному в п. 3.1 даного договору, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов'язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема, сплати процентів, пені до моменту належного виконання зобов'язання.

Отже, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності закриття провадження у справі у зв'язку з існуванням судового рішення про стягнення з неї заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки судом встановлено та визнано сторонами, що рішення суду від 2008 року не виконано.

Обов'язок сплачувати проценти за весь період фактичного користування грошима передбачений ст. 536 ЦК України та умовами кредитного договору (п. 2. 2. 2, п. п. 3. 1, 3. 2, 3. 3 договору).

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, наслідком порушення боржником зобов'язання є виникнення у нього обов'язку по сплаті неустойки (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов кредитного договору (п. 4.1) при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом передбачених п. 2. 2. 2, п. п. 3. 1, 3. 2, 3. 3 цього договору, строків повернення кредиту банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеного кредиту за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня.

Проте, колегія суддів позбавлена можливості переглядати висновки суду першої інстанції в частині правомірності зменшення заявленого позивачем розміру пені, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте позивачем рішення суду не оскаржувалось.

В частині відмови в задоволенні зустрічного позову рішення суду також не оскаржено, отже судом апеляційної інстанції не переглядається на підставі ст. 303 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: