Провадження № 2/742/1760/15
Єдиний унікальний № 742/3987/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади с.Ковтунівка в особі Ковтунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В с. Ковтунівка Прилуцького району по вулиці Скрипченка знаходиться будинок №77, що належав до смерті матері позивачки - ОСОБА_3, яка проживала та була зареєстрована у даному будинку та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Позивачка після смерті матері прийняла спадщину, оскільки у визначений законодавством строк подала до нотаріальної контори відповідну заяви та отримала свідоцтво про право на спадщину на його частину. Але оскільки спірний будинок хоча і був у наявності, але не був свого часу зареєстрований у Прилуцькому МБТІ, що не дозволило отримати свідоцтво про право на спадщину на нього у нотаріальному порядку, постало питання звернення до суду із заявою про визнання на нього права власності.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив наведені вище обставини та пояснив, що дійсно вказаний будинок належав спадкодавцю на праві власності, однак про необхідність реєстрації його в органах МБТІ ніхто не повідомляв, а тому лише після смерті матері було вирішено оформити документи на дану будівлю. На даний час постало питання розпорядитися даним будинком, але позивачка не можуть цього зробити, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи.

В судове засідання представник Територіальної громади не з'явився , однак подав письмову заяву, в якій визнав заявлені вимоги та просив розглянути справу в його відсутності.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Копія заповіту ОСОБА_3, складеного 29 січня 1992 року та посвідченого секретарем виконкому Дубовогаївської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, підтверджує ті обставини, що на випадок своєї смерті вона зробила розпорядження, яким все своє майно, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, заповіла своїй дочці ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.16) вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.14) передбачає, що таке видане 02 березня 2004 року Прилуцькою районною державною нотаріальною конторою на підставі заповіту ОСОБА_3 Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво складається із грошового вкладу в сумі 98 грн.23 коп., що знаходиться на зберіганні у Прилуцькому відділенні №221 «ВАТ Державний ощадний банк».

В той же час, згідно листа Прилуцької райдержнотконтори ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на даний будинок та рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом.

Згідно повідомлення Прилуцького МБТІ (а.с.10) вбачається, що право власності на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1, відповідно до даних обліку реєстрації документів про право власності на нерухоме майно в Прилуцькому МБТІ не зареєстровано.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Оскільки за час життя ОСОБА_3 склала заповіт, позивачка є спадкоємицею за заповітом, а тому її вимоги про визнання права власності на будинок, що належав до смерті її матері підлягають до задоволення.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Крім того, до п.6 ч.2 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року передбачалося, що державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. В сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося шляхом запису у по господарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 мала у власності житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, відведеної саме для цієї мети, а оскільки фактичний власник будинку помер, позивачка, в порядку правонаступництва, що виникає із права успадкування , має право ставити питання про визнання права власності на даний будинок, оскільки , як було встановлено в судовому засіданні, хоча будинок і мається в наявності, однак відсутні на нього будь-які правовстановлюючі документи.

Беручи до уваги те, що вказаний будинок був збудований на земельній ділянці, якою правомірно користувався спадкодавець і її цільове призначення із будівництвом не змінилося та не були порушені права територіальної громади чи окремих громадян, інших спадкоємців, які б претендували на вказану частину будинку не має, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 392, 1216,1233 ЦК, ст.ст. 213-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя: