Справа № 428/1052/15-ц
Провадження № 2/428/722/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька справу за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування посилаючись на те, що відповідно до договору довічного утримання від 01.12.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 квартиру №13 що розташована за адресою: АДРЕСА_1. 14.05.2002 року помер ОСОБА_3, 06.01.2014 року померла ОСОБА_4, 21.03.2003 року помер ОСОБА_5, який на день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої з адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі договору довічного утримання, посвідченого 01.12.1998 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 4288. Позивач ОСОБА_2, як дружина померлого ОСОБА_5 є спадкоємицею його майна, що зазначено у постанові Державного нотаріуса від 21.01.2015 року. У січні 2015 року вона звернулася до Державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, але отримала відмову в якій зазначено, що Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, так як відсутня державна реєстрація. Відповідно до вимог ст. 429 Кодексу Української РСР до позивача перейшли зобов'язання щодо утримання ОСОБА_4 у відповідності з умовами договору довічного утримання, а саме зобов'язання надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Всі зобовязання по договору довічного утримання вона повністю виконала. Оскільки позивач отримала відмову нотаріуса у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру по договору довічного утримання позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом і просить визнати за нею право власності на квартиру № 13, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Леніна, 30.

Позивач в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника адвоката ОСОБА_1

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру №13, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул.Леніна, будинок, 30.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що йог процесуальна позиція щодо позовних вимог (предмета спору) на розсуд суду. Раніше, в судових засіданнях представник відповідача проти задоволення заявлених вимог не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи в їх сукупності та взаємозвязку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо за це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Відповідно до договору довічного утримання від 01.12.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали у власність ОСОБА_5 квартиру №13 що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, наявні правовідносини, щодо довічного утримання виникли 01.12.1998 року, тобто під час дії Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. А тому до дії договору, вимог реєстрації, перереєстрації необхідно застосовувати законодавство що діяло під час виникнення спірних правовідносин.

З наданих суду документів вбачається, що 14.05.2002 року помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії 1-ЕД № 362583), 06.01.2014 року померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 389852). 21.03.2003 року помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії 1-ЕД № 349967). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке, складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі договору довічного утримання, посвідченого 01.12.1998 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 4288. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 419384 позивач є дружиною померлого ОСОБА_5. ОСОБА_2, як дружина померлого ОСОБА_5 є спадкоємицею його майна, що зазначено у постанові Державного нотаріуса від 21.01.2015 року.

Відповідно до ст.425 Кодексу Української РСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоровя (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

У відповідності ст.426 Кодексу Української РСР договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін.

Відповідно до ст.429 Кодексу Української РСР в разі смерті набувача майна обовязки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких переходить відчужений за договором довічного утримання будинок. При відсутності у набувача майна спадкоємців або при відмові їх від договору довічного утримання будинок, що був відчужений з умовою довічного утримання, повертається відчужувачеві.

Обовязкова державна реєстрація договору довічного утримання від 01.12.1998 року нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року на момент укладення не передбачалася.

Вищезазначені обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими в судовому засіданні копіями документів, а саме постановою нотаріуса про відмову здійснення нотаріальних дій, договором довічного утримання, свідоцтвами про смерть ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно наданої суду копії спадкової справи та відповіді після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини, як дружина померлого зверталась ОСОБА_7. Крім того 08.02.2008 року на імя ОСОБА_7 було посвідчено заповіт на все майно від ОСОБА_4.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.15, 182, 328, 331, 376, 392 ЦК України, ст.ст. 425, 426, 429 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 174, 209, 212-214, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на квартиру №13, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Леніна, будинок 30.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник