Провадження № 2/161/602/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Гіркополонківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування жилого будинку та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування жилого будинку, визнання права власності на частини житлового будинку. Свій позов мотивують тим, що вони разом із ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 були співвласниками колгоспного двору - житлового будинку по АДРЕСА_1. Однак, ОСОБА_7 - їх батько та дід, без згоди своєї дружини ОСОБА_8, 15 березня1983 року подарував це майно своїм дітям ОСОБА_5, ОСОБА_9 Вказують, що вони як співвласники колгоспного двору та ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_8, якій мала б належати частина вказаного будинку, набули права власності на нього. Вважають, що договір дарування укладений ОСОБА_7 з порушенням вимог ст.48, 243, 244 ЦК Української РСР від 1963 року. Просять визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9, що посвідчений виконавчим комітетом Гіркополонківської сільської ради народних депутатів від 15 березня 1983 року за № 7, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково суду пояснили, що вони були членами колгоспного двору разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому набули право власності по ? частині спірного житлового будинку. Таким чином ОСОБА_7 не мав права дарувати весь будинок своїм дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_9 Крім того ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 усе належне їй майно. Вказані обставини дають підстави для визнання спірного договору недійсним та визнання права власності за позивачами на спірне майно.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому справа слухалася у його відсутності по наявних у ній матеріалах.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч.ч.9-10 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі - газеті "Волинь-нова" від 17.02.2015 року № 17, сторінка 7.

Представник відповідача Гіркополонківської сільської ради у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та вказав, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 жовтня 2005 року, ним у позивача ОСОБА_1 було придбано у власність земельну ділянку площею 0,12 га в с. Гірка Полонка та нерухоме майно незавершене будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, яке розташоване на вказаній земельній ділянці. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Із врахуванням роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України в від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

Згідно із ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні не відкривалося до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають.

Судом встановлено, що 15 березня 1983 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_9 був укладений договір дарування, згідно якого останнім був подарований в рівних частинах житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 17 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48). Даний правочин був 15 березня 1983 року посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №7.

Право власності на зазначений житловий будинок було оформлено за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_7 22 травня 1989 року на підставі рішення Луцької районної ради народних депутатів №118 від 15 травня 1989 року (а.с.8, 10 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48).

За положеннями ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Із змісту ст. 244, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) вбачається, що договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. В той же час, із ч. 1 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) вбачається, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на майно відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2013 року.

На час розгляду справи судом стосовно заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог було встановлено, що ОСОБА_7, як єдиний зареєстрований член колгоспного двору мав право одноосібно розпорядитися зазначеним майном на свій розсуд, що підтверджується витягом з погосподарської книги №2 за 1989 рік Гіркополонківської сільської ради (а.с. 11 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48). Також судом було спростовані доводи ОСОБА_1 щодо не прийняття в дар ОСОБА_5, ОСОБА_9 житлового будинку, так, як останні своє право власності на вказаний будинок зареєстрували у 1998 році. Окрім того, за життя мати ОСОБА_1 договору дарування, рішення сільської ради щодо реєстрації права власності на житловий будинок, та виданого на підставі вказаного рішення свідоцтва про право власності, не оспорювала. Як судом першої, так і апеляційної інстанції було встановлено, що спірний договір дарування жодним чином не порушує прав позивача ОСОБА_1

Із врахуванням вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини викладені у вказаних рішеннях не підлягають доказуванню. В той же час, позивачем ОСОБА_10 на обґрунтування обставин недійсності договору дарування не надано суду інших належних та допустимих доказів, ніж ті, що були враховані судами при розгляді справи у 2013 році.

Окрім того, за час розгляду справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Гіркополонківської сільської ради судом було з'ясовано, що позивачем ОСОБА_1 свідомо було приховано від суду обставини щодо відчуження третій особі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га, на якій знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1.

Так, ОСОБА_8 - мати та баба позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15). Окрім того, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачу ОСОБА_1 (а.с.19), в т.ч. земельну ділянку площею 0,43 га, розташовану на території с. Гірка Полонка Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області, та що передана для обслуговування індивідуального житлового будинку (0,12 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,31 га).

Із пояснень сторін судом встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці, що була успадкована позивачем ОСОБА_1 площею 0,12 га, знаходяться житловий будинок АДРЕСА_1 та незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1.

18 жовтня 2005 року позивач ОСОБА_1 відчужила третій особі ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1200 га виділену для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області та незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться на вказаній земельній ділянці в АДРЕСА_1, що вбачається із нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу (а.с. 123-126).

Із змісту положень ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України вбачається, що у разі визнання права власності на житловий будинок до власника "автоматично" переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. Таким чином, визнаючи право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судом були б порушені права власності третьої особи ОСОБА_3 на земельну ділянку. В той же час, будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування земельною ділянкою немає.

В порушення вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, позивачами не доведено що спірним договором дарування порушено їх майнові права, крім того вони не є стороною укладеного правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів необґрунтовані, в суду відсутні правові підстави для визнання договору дарування житлового будинку в АДРЕСА_1 недійсним та визнання права власності за позивачами на вказаний будинок.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 48, 121, 243, 244 ЦК України (в редакції від 1963 року), ст.ст. 15, 16, 392, 1233, 1268, п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції від 2004 року), суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Гіркополонківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування жилого будинку, визнання права власності на частини житлового будинку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.