Номер провадження: 22-ц/785/6362/15
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

- Варикаші О.Д.

при секретарі - Железнові В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон України без згоди матері, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2015 року,-

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон України без згоди матері.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають спільну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилися проживати з відповідачкою. Позивач мешкає у Бразилії та має бажання тимчасово вивезти дитину за кордон у Бразилію для відпочинку та оздоровлення дитини. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідачки, однак відповідачка ухиляється від надання такого дозволу, позивач просить суд дозволити тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди матері - відповідачки по справі.

Представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що вона не проти поїздки дитини у Бразилію, але тільки в її супроводі, оскільки вона хвилюється за здоров'я дитини, оскільки дитині необхідно зробити відповідні щеплення, а також харчувати відповідними продуктами.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон України без згоди матері відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають спільну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні відносини між сторонами припинені. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилися проживати з відповідачкою.

Позивач мешкає у Бразилії та має бажання тимчасово вивезти дитину за кордон у Бразилію для відпочинку та оздоровлення дитини. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідачки, однак відповідачка ухиляється від надання такого дозволу.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Будь-яких обмежень перелічених вище прав та обов'язків батька відносно своєї дитини (крім визначених законом) діючим законодавством України не передбачено.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою KM України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини. їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил: паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них. з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином суд першої інстанції правильно зазначив, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки дитина проживає разом з матір'ю відповідачкою по справі, а батько мешкає за кордоном у Бразилії, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, за доцільне відмовити в задоволенні позову, оскільки існують ризики не повернення дитини до України, при цьому суд враховує факт того, що відповідачка не заперечує проти поїздки до Бразилії дитини, але тільки в її супроводі, а також суд враховує взаємовідносини між сторонами.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не має підстав для задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитини за кордон України без згоди матері.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 300, 303, 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (діючого в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон України без згоди матері - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: А.П. Бабій

О.Д. Варикаша