Справа № 487/7627/15-ц
Провадження № 2/487/3024/15
26.10.2015 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.
при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Південна товарна біржа, про визнання угоди дійсною, визнання права власності, -
Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 10 листопада 2000 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Даний договір було укладено Південною товарною біржею і зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під НОМЕР_2 від 10.11.2000 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.2000 року за НОМЕР_1. Перед укладенням договору сторони домовились щодо всіх істотних умов та вчинили дії щодо передачі та прийняття у власність об'єкту нерухомості. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, а відповідачка в даний момент відмовляється це зробити, позивачка просить визнати вказаний договір дійсним, а також визнати за нею право власності на спірний об'єкт нерухомості.
Позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.
Відповідачка та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не з'явилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 10 листопада 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як членами біржі, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Даний договір було укладено Південною товарною біржею і зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під НОМЕР_2 від 10.11.2000 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.2000 року за НОМЕР_1.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачка, не оспорюючи дійсність правочину, ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами.
Щодо вимог про визнання права власності суд виходить з наступного.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.2000 року за НОМЕР_1. Реєстрація прав власності на нерухоме майно органами БТІ, це внесення запису у зв'язку із виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно. Тобто, на момент виникнення правовідносин між сторонами, реєстрація права власності БТІ полягала в підтверджені державою вже існуючого права власності на нерухоме майно перехід якого відбувся, є об'єктивно наявним та вбачається з правовстановлюючих документів.
Зі змісту пункту 5 договору купівлі-продажу НОМЕР_2 від 10.11.2000 року, укладеного між сторонами, придбаний об'єкт нерухомості належить новому власнику ОСОБА_1
Таким чином, оскільки право власності позивачки на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку у відповідності з законодавством, яке підлягало застосуванню на момент виникнення такого права, повторне визнання вказаного права на підставі судового рішення не вимагається, у зв'язку з чим позовна заява в даній частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 гривні 20 копійок.
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати дійсним договір від 10 листопада 2000 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Південною товарною біржею і в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під НОМЕР_2 від 10.11.2000 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.2000 року за НОМЕР_1.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА