Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1270/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області і ДП «Госпрозрахункове об'єднання громадського харчування» Березівського районного споживчого товариства про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що вона за домовленістю з керівництвом дочірнього підприємства «Госпрозрахункове об'єднання громадського харчування» Березівського районного споживчого товариства разом зі своєю сім'єю після сплати останньому 11727 грн. 25 листопада 1997 року придбала будинок АДРЕСА_1, та фактично з 30 листопада 1997 року по теперішній час безперервно та й відкрито користується ним як власним і в ньому проживає. На потязі всього часу користування вказаним будинком та земельною ділянкою, на якій він розміщений, вона регулярно сплачує всі комунальні платежі за послуги електрогазопостачання, зв'язку, а також земельний податок та здійснює капітальний та поточний ремонти. Оскільки вона безперервно користується спірним нерухомим майном та відкрито й добросовісно володіє ним вже більше п'ятнадцяти років, витрачаючи, при цьому, кошти на його обслуговування, тому просить визнати за нею право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

Представник Березівської міської ради Одеської області позовні вимоги визнав та пояснив, що позивачка як давнісний добросовісний володілець має відповідно до вимог цивільного законодавства України право на спірне нерухоме майно саме за набувальною давністю, а тому вимоги позову є обґрунтованими.

Належним чином повідомлене відповідно до ч.5 ст.74 та ч.8 ст.76 ЦПК України про час і місце розгляду справи дочірнє підприємство «Госпрозрахункове об'єднання громадського харчування» Березівського районного споживчого товариства у судове засідання не з'явилося, про причини своєї неявки суду не повідомило та відмовилося від одержання судової повістки.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа набуває право власності на чуже нерухоме майно, якщо вона добросовісно заволоділа цим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років.

Відповідно до змісту положень ст.344 ЦК України набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України).

Пунком 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК передбачається, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 листопада 1997 року госпрозрахункове об'єднання громадського харчування Березівської районної спілки споживчих товариств Одеської області одержало від позивачки, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №2795, 11727 грн. (а.с.27).

Як слідує з пояснень позивачки та її представника, які фактично не оспорюються представником Березівської міської ради Одеської області, вказана сума грошей була передана госпрозрахунковому об'єднанню громадського харчування колишньої Березівської районної спілки споживчих товариств Одеської області в якості оплати за спірний вищевказаний будинок, яким по теперішній час безперервно, відкрито та добросовісно володіє разом зі своєю сім'єю позивачка.

При цьому, до доводів сторін про наявність набувальної давності суд ставиться позитивно і вважає, що вони є такими, що заслуговують на увагу та не суперечать положенням вищенаведеної норми матеріального права.

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Матеріалами справи, крім пояснень сторін, які вважати недостовірними у суду підстав

немає, також підтверджується, що позивачка безперервно та відкрито володіє спірним будинком та земельною ділянкою, на якій він розміщений, саме з 1997 року, про що свідчать квитанція про сплату земельного податку, рахунок щодо сплати коштів за послуги зв'язку та електропостачання (а.с.6,7,13).

При вирішенні спірного питання суд звертає увагу, що встановлення добросовісності заволодіння чужим майном повною мірою залежить від підстав придбання цього майна.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в діях позивачки наявна добросовісна поведінка щодо заволодіння з часу передання грошей відповідачеві спірним нерухомим майном.

Керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ст.344 ЦК України

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: