АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5975/15 Головуючий 1 інст. - Богдан М.В.
Справа № 645/5780/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Зазулинської Т.П.,

Міненкової Н.О.

секретаря Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом про стягнення коштів за договором позики оформленого розпискою.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що строк повернення боргу за усною домовленістю з відповідачем був обумовлений до 31.12.2011 р. замість 01.01.2009 р., як зазначено в розписці, тому рішення суду про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності - є неправомірним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк повернення боргу настав 01.01.2009 р., тоді як з позовом позивач звернулася 21.07.2014 року, а відповідач просив застосувати строки позовної давності.

З таким висновком суду судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 22.07.2008 року ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути ОСОБА_2 борг у сумі 35 000 (тридцять п'ять) доларів США до 01.01.2009 року. Зі змісту розписки вбачається, що 30.12.08 р. ОСОБА_4 повернула 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. Суму боргу 20 000 (двадцять тисяч) доларів США відповідач не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином відповідач винна позивачу 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки строк повернення боргу узгоджений сторонами до 01.01.2009 року, а з позовом позивач звернулася лише в липні 2014 року, тобто через 5,6 років.

Відповідач просив застосувати позовну давність і висновки суду ґрунтуються на вимогах статей 256, 257, 253-255, 261 ЦК України.

Доводи позивача, щодо існування домовленості сторін про повернення боргу в строк до 31.12.2011 року позивачем не доведена і спростовується змістом розписки, яка містить запис про повернення боргу в строк до 01.01.2009 року.

Судова колегія, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини по справі, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - позивач не надав

Посилання в апеляційній скарзі на допущені судом порушення , які полягали в необговоренні питання про позовну давність є безпідставними, оскільки обов'язок доводити поважність пропуску позовної давності лежить на стороні, яка його пропустила. Той факт, що зобов"язання не виконані, на що наголошує представник позивача, не є підставою для задоволення позову з яким звернулась ОСОБА_2 поза межами строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 червня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -