Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2089/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Нікушина В.В., при секретарі Сокиран І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 11 грудня 2009 року ОСОБА_2 взяв в борг під розписку кошти в сумі 20 тисяч долларів США для розвитку бізнесу в ОСОБА_1. Згідно умов даної розписки кошти відповідач зобов'язувався повернути 11 грудня 2013 року.

Оскільки відповідач брав кошти в іноземній валюті, а саме в доларах США, то відповідно і повернути кошти він зобов'язаний у відповідній валюті. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

16 березня 2014 року позивач звертався до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України з заявою з приводу не повернення коштів ОСОБА_2 Заява була розглянута та по даному факту проведена перевірка, в результаті якої позивачу рекомендували звертатися до суду для вирішення даного питання, що підтверджується копією листа від 24 березня 2014 року.

Оскільки до цього часу кошти відповідачем не були повернуті, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом про стягнення боргу за розпискою, та просив стягнути на його користь з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 суму в розмірі 20 000 доларів США, що є еквівалентом 565 800 тисячі гривень, згідно з курсом НБУ на день подачі позову відповідно до боргової розписки від 11 грудня 2009 року, та судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач подав заяву в якій вказав, що його представником помилково зазначено стягнення з відповідача 20 тисяч доларів США а потрібно стягувати 22 тисячі доларів США як і зазначено в самій розписці, тому просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 22000 доларів США та судовий збір.

Відповідач заперечував проти позову, пояснюючи, що розписка написана ним власноручно але коштів він ніяких від ОСОБА_1 не отримував. Та просив, витребувати у позивача докази існування на дату складання розписки коштів.

Вивчивши матеріали справи,вислухавши пояснення позивача та допитаного в якості свідка ОСОБА_1 який підтвердив про передачу ОСОБА_2 коштів та видачу останнім письмової розписки, тому суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При розгляді справи судом встановлено, що 11 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики, за яким відповідач отримав в борг суму в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США які зобов'язався повернути до 11 грудня 2013 року. Договір позики був укладений у простій письмовій формі, що підтверджується наданою в судовому засіданні розпискою.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 533 ЦК України, визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 2 липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14, вбачається, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Так згідно боргової розписки вбачається, що позивачем передавались відповідачу кошти в сумі 22 000 дол. США, а отже в силу положень ст. 1046 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тобто, суд приходить до висновку, що у зв'язку з тим що між сторонами виникли зобов'язальні відносини що врегульовані положенням § 1 Глави 71 ЦК України, суд

зазначає що засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня, а отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму боргу за борговою розпискою від 11.12.2009 року в розмірі 22 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.02.2015 року становить 617012 (шістсот сімнадцять тисяч дванадцять) гривень 66 коп.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 654,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 192, 524, 525, 533, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) суму боргу в розмірі 22 000 доларів США, що еквівалентно 617, 012 гривень 66 коп., згідно з курсом НБУ на день подачі позову на користь ОСОБА_1( ІНФОРМАЦІЯ_3).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 3654грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя: В.В. Нікушин