АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2074/15-ц 22-ц/774/2053/К/15
Справа № 215/2074/15-ц Головуючий в першій
Категорія № 26 (ІІІ) інстанції ОСОБА_1
№ 22-ц/774/2053/К/15 Доповідач Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н. О.

суддів Барильської А. П., Зубакової В. П.

при секретарі Голуб О. О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ЦГЗК»), і просив стягнути з відповідача на свою користь 701 568 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без урахування податків та обовязкових платежів та на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим. ОСОБА_5 не прийнято до уваги, що позивач тривалий час працював на інших підприємствах гірничовидобувної промисловості на ПАТ «Євраз ОСОБА_5» та ПАТ «КЗРК», при чому з 01.01.1999 року по 09.11.2001 року відповідач не був власником шахти «Ім. Орджонікідзе», де на той час працював позивач; Суд безпідставно відхилив клопотання представника відповідача про допит позивача в судовому засіданні, безпідставно дійшов висновку про наявність вини підприємства у виникненні професійного захворювання позивача; належним відповідачем по справі має бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на який покладено обовязок відшкодування шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_4 на протязі 9 років 5 місяців працював у шкідливих умовах праці у ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є відповідач, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 17 березня 2015 року (а.с.21) йому було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12.02.2015 року встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є перевищення граничного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу під час роботи позивача на підприємствах гірничовидобувної промисловості, зокрема, й ПАТ «ЦГЗК». Зазначений акт є чинним, його не скасовано у встановленому законом порядку. Тому доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідача є безпідставними.

Оскільки актом розслідування нещасного випадку та висновками МСЕК не зазначено, коли саме позивач отримав відповідний процент втрати професійної працездатності, доводи апеляційної скарги щодо неврахування часу роботи позивача у шкідливих умовах на підприємствах відповідача не може бути прийнято до уваги, оскільки не підтверджується доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди 17 березня 2015 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у звязку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, тому доводи апеляційної скарги про необхідність допиту позивача в судовому засіданні є безпідставними.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, та час роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, та на інших підприємствах гірничовидобувної галузі.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, та той факт, що позивач працював у шкідливих умовах праці й на інших підприємствах, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «ЦГЗК» на користь позивача з 20000 грн. до 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшивши розмір до 15 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого ОСОБА_5 України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: