Провадження № 2/127/4684/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

24 вересня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, 3% річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення авансу, 3% річних та інфляційних втрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.12.2014 року між сторонами по справі було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №696, відповідно до умов якого відповідач зобовязався продати позивачу будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами №62 по вул. Гончарова в м. Вінниці, площею 224,2 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0723 га, кадастровий номер :02:007:0078, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Гончарова, 62, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, за 1 158 199 грн. не пізніше 21.12.2014 року.

В якості забезпечення зобовязань відповідачу було передано кошти в сумі 1 040 000 грн., що засвідчується п.п.2, 4.3 попереднього договору.

В попередньому договорі не було зазначено сторонами щодо наявних заборон на момент укладення попереднього договору на вищезазначені садибний будинок та земельну ділянку. Однак, відповідно до п.4.2 попереднього договору продавець стверджує, що земельна ділянка та житловий будинок садибного типу з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами ні кому іншому не будуть продані, не будуть подаровані, не будуть заставлені, в спорі та під забороною не перебувають, прав щодо них у третіх осіб не має.

Відповідач довгий час ухилявся від укладення основного договору без будь-яких пояснень, проте, як стало відомо згодом, вищезазначена земельна ділянка, на якій розташований вищезазначений житловий будинок перебуває під забороною, а саме за договором іпотеки від 27.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2015 року, з якої вбачається, що кадастрові номери земельних ділянок є ідентичними хоча зазначені і різні адреси розташування останньої: вул. Гончарова, б/н, м. Вінниця, та вул. Гончарова, 62, м. Вінниця.

Таким чином, оскільки майно перебуває в іпотеці, нотаріальне посвідчення основного договору купівлі-продажу вищезазначеного майна не вбачається можливим, і, як наслідок, передана позивачем відповідачем сума у розмірі 1 040 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі.

Окрім того, позивач вважає, що в силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання, а тому з останнього підлягають також стягненню 15 301 грн. 3% річних та 416 000 грн. інфляційні втрати.

А відтак, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином поштовим та телеграфним звязком.

Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 02.12.2014 року між сторонами по справі було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №696, відповідно до умов якого відповідач зобовязався продати позивачу будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами №62 по вул. Гончарова в м. Вінниці, площею 224,2 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0723 га, кадастровий номер :02:007:0078, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Гончарова, 62, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, за 1 158 199 грн. не пізніше 21.12.2014 року (а.с.5-6).

В якості забезпечення зобовязань відповідачу було передано кошти в сумі 1 040 000 грн., що засвідчується п.п.2, 4.3 попереднього договору.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції чинній на момент підписання попереднього договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.4.2 попереднього договору продавець стверджує, що земельна ділянка та житловий будинок садибного типу з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами ні кому іншому не будуть продані, не будуть подаровані, не будуть заставлені, в спорі та під забороною не перебувають, прав щодо них у третіх осіб не має.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10.06.2015 року, земельна ділянка, площею 0,0723 га, кадастровий номер :02:007:0078, розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гончарова, б/н, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, перебуває під забороною, а саме за договором іпотеки від 27.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно положенням ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

А тому, суд звертає увагу, що кадастрові номери земельних ділянок, зазначені у вищезазначеній інформаційній довідці та укладеному між сторонами попередньому договорі є ідентичними, хоча зазначені і різні адреси розташування останньої: вул. Гончарова, б/н, м. Вінниця, та вул. Гончарова, 62, м. Вінниця, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що мова йде про одну спірну земельну ділянку, яка є предметом попереднього договору, укладеного між сторонами по справі.

А відтак, вищевикладена обставина унеможливлює укладення основного договору купівлі-продажу будинку садибного типу та земельної ділянки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч.3 ст.571 ЦК України у разі припинення зобовязання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Таким чином, оскільки договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки в установленому законом порядку між сторонами не було укладено, у звязку з ухиленням відповідача від укладення основного договору, що зумовлено наявністю обтяження предмету договору, передана позивачем відповідачу сума у розмірі 1 040 000 грн. є авансом та підлягає поверненню у тому ж розмірі, у якому була надана.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до попереднього договору основний договір повинен бути укладений між сторонами до 21.12.2014 року, та враховуючи те, що боржник до цього часу не повернув борг у розмірі авансу, що становить 1 040 000 грн., можна стверджувати, що весь цей час боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплати відповідні відсотки та інфляційні втрати за користування останніми відповідно до вимог ст.625 ЦК України.

Так, відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий курєр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистки України ці показники згідно зі ст.ст.19, 21, 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними.

Індекс інфляції становить добуток щомісячних індексів інфляції за відповідний період.

Втрати від інфляції розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції) /100% (сума боргу).

Відсотки за користування коштами розраховуються за формулою: (сума боргу) х (відсоткову ставку) / 100% / 365 днів х (кількість днів).

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з методикою розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.12.2014 року по 18.06.2015 року, наданих позивачем, та становить: індекс інфляції 416 000 грн. (а.с.12), та 3% річних 15 301 грн. (а.с.12).

Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 3 654,00 грн. за звернення до суду з даним позовом та 121,80 грн. за звернення до суду із заявою про забезпечення позову, що підтверджується відповідними квитанціями від 17.06.2015 року (а.с.1, 2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у загальному розмірі 3 775,80 грн., так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 209, 220, 526, 570, 571, 610, 625, 635, 657 ЦК України, ст.ст.10, 56, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: м. Вінниця, 1-й проїзд Чехова, 30/20, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, грошові кошти в сумі 1 040 000 (один мільйон сорок тисяч) грн. 00 коп. в рахунок неповернутого авансу; 15 301 (пятнадцять тисяч триста одну) грн. 00 коп. три проценти річних від простроченої суми; та 416 000 (чотириста шістнадцять тисяч) грн. інфляційні втрати за весь час прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: