Провадження 2-о/127/582/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

заява мотивована тим, що заявник є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, працював у момент аварії на ІV блоці в хімічному цеху (ХЦ), безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АСЕ, інвалідом 2 групи, причина інвалідності захворювання гостра променева хвороба, повязана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Звернувшись до заінтересованої особи управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради із заявою про видачу посвідчення інваліда війни і присвоєння статусу «Інвалід війни», йому було відмовлено через відсутність документального підтвердження залучення заявника особисто до формування цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням.

Дану відмову заявник вважає незаконною, такою, що порушує його права. Наголошує, що Чорнобильська катастрофа відбулася за часів Радянського Союзу, тому вважає, що у даному питанні слід керуватися Положенням про невоєнізовані формування цивільної оборони і нормами оснащення їх матеріально-технічними засобами, що було введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР Міністерства оборони 06.06.1975 р. Невоєнізовані формування створювалися на всіх без виключення підприємствах, установах, організаціях і такі формування залучалися до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно з п. 25 ст. 4 даного положення, до складу формувань (цивільної оборони) зараховуються в обовязковому порядку громадяни СРСР: «чоловіки у віці від 16 років до 60 років, за виключенням військовозобовязаних, які мають мобілізаційні приписи …».

Згідно листа Міністерства енергетики та електрифікації СРСР та його Всесоюзного виробничого обєднання по атомній енергетиці від 06.12.1982 року №672с «Об использовании нормативних документов по вопросам защиты персонала и населения в случае аварии на АС», адресованого директору Чорнобильської АЕС ОСОБА_2, зазначається, що «Ликвидация последствий радиационных аварий может проводиться персоналом либо в составе обычной цеховой структуры, либо структуры ГО, по усмотрению директора АС. Перевод работы персонала в структуру ГО является обязательным при возникновении гипотетической аварии на АС». Вважає, що у разі гіпотетичної аварії на обєкті перехід роботи персоналу Чорнобильської АЕС в структуру Цивільної оборони є обовязковим відповідно до цього листа. Наказ по Чорнобильській атомній електростанції імені ОСОБА_3 від 19.04.1985 року № 2с «О руководящем составе, службах, формированиях гражданской обороны» є підтвердженням його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, оскільки до складу команди кількістю 600 осіб від хімічного цеху, де заявник працював на чолі з командиром команди знешкодження старшим інженером хімічного цеху ОСОБА_4, увійшло 50 осіб у відповідності з табелем. У табелі обліку використання робочого часу зазначено, що ОСОБА_1 26.04.1986 року з 00.00 год. працював начальником зміни ІV блоку в хімічному цеху (ХЦ) ЧАЕС ім. В.І.Леніна і був залучений до робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування ЦО, обліковуючись у табелі за № 65. Дані обставини також підтверджуються актом форми Н-1 від 18.08.1986 року №149 та табелем використання робочого часу за квітень 1986 року. Просив встановити факт, що має юридичне значення участі та виконанні заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26.04.1986 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав і пояснив, що в наказі № 672 п. 5 Міністерства енергетики зазначено, що перевід до структури ЦО є обовязковим при виникненні аварії на Чорнобильській АЕС. Наказом від 19.04.1985 № 2с, зокрема п. 2.7, вирішено створити службу протирадіаційного і протихімічного захисту під керівництвом ОСОБА_5 начальника хімічного цеху, а в п. 7 вирішено про створення формування ЦО - спеціальне формування 600 осіб від підрозділів згідно з табелем. 26.04.1986 року сталась аварія на ЧАЕС і він в той день працював начальником зміни в хімічному цеху на 4 блоці станції, тому «автоматично» за посадою був включений у формування цивільної оборони, виконував розпорядження штабу ЦО і ніяких додаткових наказів про включення не потрібно було. Дані факти підтверджується робочим табелем за 1986 рік із зазначенням прізвищ, трудовою книжкою, довідкою за 26.04.1986, актом Н-1 про нещасний випадок на виробництві, згідно якого він отримав гостру променеву хворобу і з 27.04.1986 до 29.07.1986 року був в лікарні. Встановлення даного факту стане підставою для отримання ним статусу інваліда війни та відповідного посвідчення. Зазначив, що громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Агулов, які разом з ним виконували роботи, вже отримали відповідний статус.

В судове засідання представник Департаменту соціальної політики не зявився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, працював 26.04.1996 року на момент аварії на ІV блоці в хімічному цеху (ХЦ), є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АСЕ, інвалідом 2 групи, причина інвалідності захворювання гостра променева хвороба, повязана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Звернувшись до заінтересованої особи Департаменту соціальної політики Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради, із заявою про видачу посвідчення інваліда війни і присвоєння статусу «Інвалід війни», 22.04.2015 року отримав письмову відмову.

Згідно п.9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З аналізу даної норми випливає, що обовязковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно даної норми закону є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

При розгляді справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі оцінки доказів було встановлено, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, тому було зобов`язано відповідача розглянути його звернення щодо встановлення статусу «Інвалід війни» та видачі відповідного посвідчення (а.с. 37-39).

Дана постанова від 18.12.2014 року не набрала чинності, оскільки була скасована Вінницьким апеляційним адміністративним судом 04.02.2015 року. При розгляді цієї справи колегія апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 40-43).

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно трудової книжки та табеля обліку за квітень 1986 року по зоні 1 і 3 ОСОБА_1 26.04.1986 року працював начальником зміни хімічного цеху. Зокрема, у табелі використання робочого часу підтверджено перебування заявника 26.04.1986 року протягом 8 годин в зоні І і ІІІ. У цих документах не зазначено про те, що заявник виконував обовязки працівника, залученого до складу формувань ЦО.

Згідно наказу ВПО «Союзатоменерго» від 19.04.1985 року №2с на Чорнобильській атомній електростанції було створено формування ЦО у складі 600 осіб. До підрозділів Цивільної оборони входили, в тому числі, працівники хімічного цеху у кількості 50 осіб.

Разом із тим, у наданих документах не міститься інформації про те, що ОСОБА_1 належить до складу саме тих 600 працівників Чорнобильської АЕС, які входили до складу формування ЦО.

Звернувшись до суду із новою заявою про встановлення факту ОСОБА_1 надав ті самі докази, на підставі яких суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення його позову, оскільки вони не підтверджують участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження, про що зазначено в постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року, інших доказів заявник ОСОБА_1 не надав, його заява про встановлення факту не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: