Справа № 160/538/15-ц
Провадження № 2/160/188/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року. смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Корнелюка В. С.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах

цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

07.09.2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.07.2007 року ОСОБА_3 та банк уклали договір № VO21G104751542, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13200 доларів США та 4455 доларів США на термін до 2037 року.

У забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 за договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки.

Відповідач зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 25.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 42285,85 доларів США, з них: заборгованість за кредитом - 12883,90 доларів США, заборгованість за процентами - 10310,48 доларів США, заборгованість за комісіями - 1653,33 доларів США, пеня - 17438,14 доларів США.

Від цієї суми віднімається сума в розмірі 13402,69 доларів США, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Різниця становить 28883,16 доларів США. Отже, заборгованість складає: 30339,13 доларів США, де: 28883,16 доларів США заборгованість за кредитом, штраф (фіксована частина) - 11,81 доларів США, штраф (відсоток від суми) - 1444,16 доларів США.

Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу 30339,13 доларів США та судові витрати.

Відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 року 30339,13 доларів США за курсом 21.17 грн. становить 642279,32 грн.

Представники позивача у судовому засіданні пояснили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Вважають підняття процентної ставки законною, а твердження представника відповідача про нікчемність кредитного договору необгрунтованим. Просять стягнути солідарно з відповідачів загальну суму боргу та судовий збір.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи по місцю проживання. Клопотань про відкладення справи від них не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 подав заперечення на позов, в якому позов не визнав та пояснив, що банком з 22.11.2008 року було збільшено ставку за кредитом з 12 % річних до 14,04 % річних. Внаслідок збільшення відсоткової ставки збільшився обсяг відповідальності поручителів. Крім того, банк уже звертався з позовом про стягнення з нього заборгованості за даним кредитом до суду і 13.04.2011 року було ухвалено рішення про стягнення з нього 13143,52 доларів США, в цю суму було включено тіло кредиту. Однак, банк знову звернувся до суду із заявою про стягнення заборгованості за цим кредитом, в тому числі знову ж і суми тіла кредиту 12883 доларів США та відповідно нарахованих відсотків та пені, виходячи із вказаної суми. Також він просить застосувати строки позовної давності до основного боргу, пені та штрафів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засідання позов не визнали та представник відповідача пояснив, що 22.11.2008 року банком було збільшено ставку за кредитом з 12 % річних до 14,04 % річних. Внаслідок збільшення відсоткової ставки збільшився обсяг відповідальності поручителів. Крім того, банк уже звертався з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитом до суду і 13.04.2011 року було ухвалено рішення про стягнення з нього 13143,52 доларів США, а отже повторне звернення із аналогічним позовом законом не передбачено. Просять у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № VO21G104751542 від 17.07.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 13200 доларів США та 4455 доларів США на термін до 2037 року (а.с. 13-16).

У забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 за договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки (а.с. 17, 18).

Відповідач зобовязання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Згідно із п.п. 13, 16 договорів поруки зміни і доповнення до кредитного договору № VO21G104751542 від 17.07.2007 року вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Поручителі погодились із умовами кредитного договору щодо суми кредиту, а також сплати відсотків в розмірі 1% кожного місяця (12% річних), в разі порушення умов договору відсотки збільшуються до 2,42% в місяць (29,04 % річних) (а.с. 17, 18).

Як вбачається із колонок 5, 6 розрахунку заборгованості, починаючи з 22.11.2008 року банк підняв відсоткову ставку з 12% річних до 14,04 %, а також було піднято відсоткову ставку за прострочення кредиту з 29,04 % річних до 33,12 %.

Враховуючи, що внаслідок підняття банком відсоткової ставки за кредитом, без укладення додаткової угоди з поручителями, відбулося збільшення обсягу їх відповідальності, отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, це є підставою для визнання договору поруки припиненим, а тому, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви в частині солідарного стягнення суми боргу з поручителів, слід відмовити.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши свою правову позицію в постанові від 20 лютого 2013 року № 6-172цс12 щодо даного виду цивільних правовідносин.

Відповідно до ст. 360 -7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Щодо стягнення заборгованості із відповідача ОСОБА_3, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до укладеного договору № VO21G104751542 від 17.07.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 13200 доларів США та 4455 доларів США на термін до 2037 року (а.с. 13-16).

Відповідно до тверджень позивача, відповідач зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 25.06.2015 року виникла заборгованість в сумі 42285,85 доларів США, з них: заборгованість за кредитом - 12883,90 доларів США, заборгованість за процентами - 10310,48 доларів США, заборгованість за комісіями - 1653,33 доларів США, пеня - 17438,14 доларів США.

Від цієї суми позивач віднімає суму в розмірі 13402,69 доларів США, яка була задоволена рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 5).

Різниця становить 28883,16 доларів США. Отже, заборгованість складає: 30339,13 доларів США, де: 28883,16 доларів США заборгованість за кредитом, штраф (фіксована частина) - 11,81 доларів США, штраф (відсоток від суми) - 1444,16 доларів США. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2015 року 30339,13 доларів США за курсом 21.17 грн. становить 642279,32 грн. (розрахунок заборгованості а.с. 6-9).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.п. 2.2, 5.4 укладеного договору позичальник зобовязується повернути кредит в строки згідно з графіком погашення кредиту, сплатити проценти, а також сплачувати комісії за перевитрати, у разі порушення строків погашення кредиту більш як на 30 днів банк має право вимагати сплати штрафу в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову.

Згідно із п.7.1 договору кредит виданий на строк з 17.07.2007 року по 17.07.2037 року.

Пунктом 2.3.7 передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань.

Звертаючись до суду із даним позовом банком було зазначено, що існує рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року в сумі 13402,69 доларів США (а.с. 5).

Незважаючи на це банк повторно звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості за даним кредитом і, відповідно до розрахунку, нараховує заборгованість з 2007 року по 2015 рік в сумі 42285,85 доларів США, але просить стягнути її за різницею раніше стягнутої суми рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що банк, при повторній подачі позову про стягнення заборгованості за кредитом, необґрунтовано посилається на вимоги ЦК України, оскільки уже мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, і між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Тобто на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання, передбачений ст. 510 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, оскільки Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір сплачений позивачем в сумі 9634,19 грн. слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 509, 510, 526, 530, 553, 554, 559, 598, 599, 610, 611, 625, 631, 1048, 1050 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року в сумі 30339,13 доларів США та судових витрат - відмовити.

У задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № VO21G104751542 від 17.07.2007 року - відмовити.

Договір поруки від 17.07.2007 укладений між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», вважати припиненим.

Договір поруки від 17.07.2007 укладений між ОСОБА_6 та публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», вважати припиненим.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Корнелюк В. С.