Номер провадження: 22-ц/785/8497/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Сватаненка В.І.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 9 філії «Одеське регіональне управління» про стягнення суми депозиту, процентів по вкладу, 3% річних та збитків від інфляції, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 9 філії «Одеське регіональне управління» про стягнення суми депозиту, процентів по вкладу, 3% річних та збитків від інфляції посилаючись на те, що 06.11.2012 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4 було укладено договір № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» в національній валюті у сумі 74473 грн. на строк з 06.11.2012 року по 06.05.2013 року з умовою сплати відповідачем на користь позивача простих процентів за ставкою 21,5 % на загальну суму 8 005,85 грн. В дату укладення цього договору позивачем внесено в касу відповідача передбачену договором суму в розмірі 74 473 грн., що підтверджується заявою про внесення готівки № 1.

Позивач неодноразово звертався до відповідача, однак, відповідачем з 06.05.2013 року і по теперішній час сума коштів з депозиту разом із нарахованими процентами не повернуто.

У звязку із вищевикладеним позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути на його користь з відповідача: суму вкладу за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 74 473 грн.; відсотки за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 8 005,85 грн.; 3 % річних в розмірі 3 505,35 грн.; збитки від інфляції в розмірі 47 920,21 грн.; сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 339,05 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 9 філії «Одеське регіональне управління» на користь ОСОБА_3 суму вкладу за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 74473 грн.; відсотки за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 8005,85 грн.; 3 % річних в розмірі 3505, 35 грн.; збитки від інфляції в розмірі 47920,21 грн.; сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1339,05 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року, провадження у справі закрити..

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 06.11.2012 року між ОСОБА_3 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4 було укладено Договір № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» в національній валюті у сумі 74 473 грн. на строк з 06.11.2012 року по 06.05.2013 року з умовою сплати відповідачем на користь позивача простих процентів за ставкою 21,5 %.

В дату укладення цього договору ОСОБА_3 внесено в касу банку передбачену договором суму в розмірі 74473 грн., що підтверджено відповідною заявою на внесення готівки № 1 від 06.11.2012 року.

31.12.2013 року ОСОБА_3 звернувся до керуючого філії «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про видачу грошових коштів та процентів, визначених умовами Договору № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року.

Заява ОСОБА_3 залишена відповідачем без відповіді та задоволення, а, відповідно, по теперішній час сума коштів з депозиту разом із нарахованими процентами не повернуті.

Згідно із ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.2 гл.2 розд.ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.09.2003 року за № 768/8089, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 13.08.2012 року, приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку; за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб; за прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою: від фізичних і юридичних осіб - для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті.

Пунктом 8 гл.2 розд.ІІІ зазначеної Інструкції передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно із п.2.1 Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому, ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 Цивільного кодексу України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно із ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 Цивільного кодексу України, п.2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України. Разом із тим згідно із ч.2ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст.1059 Цивільного кодексу України, п.1.4 Положення, п.8 гл.2 розд.III Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому, відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_3, було представлено суду для огляду оригінал Договору № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року та оригінал заяви на внесення готівки № 1 від 06.11.2012 року про внесення ОСОБА_3 на рахунок філії «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит» 74473 грн., які містять відповідні підписи сторін та печатки банку і повністю відповідають їх копіям, наявним в матеріалах справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд обгрунтовано дійшов висновку, що письмова форма договору, укладеного між сторонами була дотримана, а внесення та наявність коштів на рахунку підтверджується відповідною заявою на внесення готівки.

Згідно із листом слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області № 4/4899 від 25.04.2014 року, відповідно до висновку судово-технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003948, відтиски печатки із текстом «*Україна* м. Київ, Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» філія «Одеське регіональне управління» ідентифікаційний код 21017660 Відділення № 9 м. Білгород-Дністровський», що розміщені, зокрема, у Договорі № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року та заяві на внесення готівки № 1 від 06.11.2012 на суму 74 473 грн., нанесені кожний печаткою відділення № 9 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» м. Білгород-Дністровський.

Згідно із листом слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області № 4/6534 від 10.06.2014 року, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003948, підписи від імені ОСОБА_4 у Договорі № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року та заяві на внесення готівки № 1 від 06.11.2012 на суму 74 473 грн. виконані самою ОСОБА_4 начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отже, підписуючи Договір № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року та заяву на внесення готівки № 1 від 06.11.2012 на суму 74 473 грн., ОСОБА_4 як начальник відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» діяла саме від імені відповідача та отримувала кошти від позивача саме як дієвий орган банку.

У свою чергу, намір ОСОБА_3 був спрямований на створення фінансових правовідносин саме з банком, а не з фізичною особою, що свідчить про добросовісну поведінку позивача як однієї із сторін договору.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається (ст.1074 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, банк своїх зобов`язань по поверненню позивачу коштів та сплаті процентів не виконав. В свою чергу, позивач своїм правом скористався, звернувшись до відповідача з заявою саме про повернення вкладу та сплату процентів, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Між тим, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 позбавлений права вільно користуватися своєю власністю грошовими коштами, які знаходяться на депозитному рахунку відповідача та який відмовляється їх повертати.

Зазначені обставини та норми чинного законодавства свідчать про той факт, що відповідач своїми діями перешкоджає ОСОБА_3 вільно та в повному обсязі користуватися своєю власністю (грошовими коштами), а тому у відповідності до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України такі порушені права підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача: суми вкладу за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 74 473 грн.; відсотків за договором № 9325/1-6 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Акційний» від 06.11.2012 року в розмірі 8 005,85 грн.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частин 1 та 2).

Крім того, слід зазначити і те, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням зазначеного індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Розрахунок інфляційних витрат здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України та Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Відповідно до розрахунків 3 (трьох) відсотків річних та збитків від інфляції, зроблених позивачем та перевірених судом: розмір збитків від інфляції за період прострочення з 01.02.2014 року по 01.07.2015 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 47 920,21 грн.; розмір 3 (трьох) відсотків річних за період прострочення з 01.02.2014 року по 01.07.2015 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 505,35 грн.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд обгрунтовано дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_3, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 9 філії «Одеське РУ» про стягнення суми депозиту, процентів по вкладу, 3 % річних та збитків від інфляції підлягає задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на неправильну правову оцінку судом обставин щодо вирішення аналогічних спірних правовідносин судом у іншому провадженні, по якому рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог, і зазначене рішення апеляційною та касаційною інстанцією залишено в силі як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованим, оскільки спростовані дослідженими обставинами, яким судом дана правильна правова оцінка. Вимоги позивача, розглянуті у даному провадженні є іншими ніж ті, які розглянуті раніше судами.

Виходячи з викладеного колегія суддв вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_5