Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану їх представником ОСОБА_7 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Кузнецовської міської ради Рівненської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом спільної сумісної власності, визнання права власності, стягнення вартості частки майна.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без укладення шлюбу у період з 1994 року по 26 серпня 2008 року.

Визнано будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, з яких споруджено новостворене нерухоме майно завершений будівництвом житловий будинок за адресою: вул. Колгоспна, 2 в м.Кузнецовську Рівненської області, загальною площею 89,4 кв.м, - обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухоме майно завершений будівництвом житловий будинок за адресою: вул. Колгоспна, 2 в м.Кузнецовську Рівненської області, загальною площею 89,4 кв.м.

У задоволенні решти вимог позову відмовлено у звязку з безпідставністю.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7С подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що у своєму рішенні суд першої інстанції не зазначив пояснення позивачки, надані в судовому засіданні 21.11.2015 року, а обмежився допитом лише двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Заперечує проти доказів, використаних судом показань свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, надані 19.12.2013 року, незважаючи на відсутність будь-яких відомостей в їх показах з приводу які саме будівельні матеріали були використані на будівництво нового будинку, у кого вони купувалися, за чиї гроші купувалися, а також щодо спільного проживання позивача з ОСОБА_9, оскільки викликають сумніви у їх достовірності.

Вважає надуманим висновок суду про те, що спірний будинок збудований у 2011 році, оскільки в судовому засіданні висловлювалися судження, що будинок будувався в період 1994-1998, 1999 років, а всі фотографії виконані на фоні вже збудованого будинку, для будівництва якого використовувалися: будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, до яких позивачка не мала ніякого відношення.

Крім того, зазначає, що суд визнаючи за ОСОБА_8 право власності на ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, повинен був у своєму рішенні зазначити ці матеріалів, обладнання, вироби та конструкції.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та законності.

Проте такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та вимогам закону, а тому таке рішення, відповідно до правил ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Доказами по справі встановлено, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали разом, однією сімєю з травня 1994р. по день смерті останнього - 26.08.2008р.

Відповідно до акту про право приватної власності на землю серії РВ № 0047 від 27 лютого 1997р. ОСОБА_9 належить земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_9 розпочав будівництво житлового будинку, якому присвоєно адресу м. Кузнецовськ, вул. Колгоспна, буд. 2, Рівненської обл. та фактично він був збудований до 2004р.

На даний час будинок в експлуатацію не введений, однак в ньому після смерті ОСОБА_9 з 2008р. проживає ОСОБА_8

Посилаючись на норми сімейного кодексу України, ОСОБА_8 просила визнати спірний будинок правом спільної сумісної власності її та померлого ОСОБА_9 та визнати за нею право власності на ? частини будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, які були використані в процесі будівництва цього будинку.

Однак за час спільного проживання та будівництва вищевказаного будинку діяв до 01.01.2004р. не СК України, а КпШС України.

Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІЇ "Про власність" (далі - Закон України "Про власність"), відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи викладені обставини, вимоги ОСОБА_8 про встановлення факту проживання її та ОСОБА_9 однією сімєю з травня 1994р. по 01.01.2004р. не підлягають задоволенню, оскільки встановлення такого факту передбачено сімейним кодексом України, який набрав чинності 01.01.2004 року.

З наведених обставин підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сімєю її та ОСОБА_9 з 01.01.2004р. по день його смерті 26 серпня 2008р., а тому в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в частині визнання будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухому майно незавершений будівництвом житловий будинок за адресою м. Кузнецовськ, вул. Колгоспна, буд. 2, Рівненської області загальною площею 89,4 кв.м. обєктом спільною сумісною власності її та ОСОБА_9; та в частині визнання за ОСОБА_8 права власності на ? ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухоме майно та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_8 не надала в судове засідання будь яких письмових доказів про те, що вона своєю працею чи коштами приймала участь у будівництві спірного будинку, як не надала і письмової угоди про спільну участь у будівництві.

Квитанції про придбання будівельних матеріалів виписані частково на ОСОБА_9 а частково на інших невідомих осіб, на неї жодної такої квитанції не виписано.

Не свідчать про таку участь і фотографії, які надала в судове засідання ОСОБА_8, вони свідчать тільки про її перебування в певні моменти життя разом з ОСОБА_9

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_8 вимог про свою участь у будівництві спірного будинку, а отже в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309,316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану їх представником ОСОБА_7 задовольнити частковою.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 червня 2015 року скасувати в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1994 року по 01.01.2004р. та скасувати в частині визнання будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухому майно незавершене будівництвом житловий будинок за адресою м. Кузнецовськ, вул. Колгоспна, буд. 2, Рівненської області загальною площею 89,4 кв.м. обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та в частині визнання за ОСОБА_8 права власності на ? ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, з яких споруджено новостворене нерухоме майно, - незавершений будівництвом житловий будинок за адресою м. Кузнецовськ, вул. Колгоспна, буд. 2, Рівненської області загальною площею 89,4 кв.м. та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Демянчук

ОСОБА_18