Справа № 298/298/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Чужі Ю.Г.

при секретарі - Волошин В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося в суд з даним позовом, який обгрунтувало тим, що 30 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та Банком було укладено кредитний договір № MKL 6GA, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 23230,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2018 року, на забезпечення виконання якого між Банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 вересня 2008 року, за яким відповідач передав Банку в іпотеку належні йому на праві власності: житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором боржник не виконав, в результаті чого станом на 22 лютого 2013 року виникла заборгованість в розмірі 31684,35 доларів США, що еквівалентно 253157,94 грн., які позивач просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предметі іпотеки) АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку, та вирішити питання по судових витратах.

3 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у якому просив визнати недійсним договір іпотеки, зобов'язати нотаріуса скасувати запис про реєстрацію іпотеки та заборону відчуження, посилаючись на ті обставини, що договір укладено без згоди органу опіки і піклування та його укладенням порушено права неповнолітньої дитини, яка має право користуватися жилим будинком.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року позов задоволено частково.

Ухвалено : «Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третьої особи: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKL 6GA від 30 вересня 2008 року в розмірі 31684, 35 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2646(дві тисячі шістсот сорок шість) грн. 28 коп..

В решті позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» , третьої особи ОСОБА_2 про скасування договору іпотеки - відмовити».

Додатковим рішенням Великоберезнянського районного суду від 15 серпня 2014 року ухвалено:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № MKL 6GA від 30 вересня 2008 року в розмірі 31684, 35 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4912,47 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; - штраф (процентна складова) - 1507,29 доларів США.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKL 6GA від 30 вересня 2008 року в розмірі 31684, 35 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4912,47 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; - штраф (процентна складова) - 1507,29 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок заставною вартістю 140969 (сто сорок тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн.. загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку»».

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити наступним чином: у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку відмовити. Зазначає, що Банком порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ніяких вимог щодо погашення заборгованості за основним кредитним договором на його адресу не надходило, нарахування пені в іноземній валюті чинним законодавством не передбачено, розрахунок заборгованості за кредитом викликає сумнів щодо правильності нарахування суми заборгованості, при вирішенні питання про звернення стягнення на житло не застосовано норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у виселенні мешканців житлового будинку з предмету іпотеки та зняття з реєстраційного обліку скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даної вимоги. Зазначає, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців будинку, якщо предметом іпотеки є житловий будинок, а відтак відповідач та третя особа підлягають виселенню.

Додаткове рішення не оскаржено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 4 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 серпня 2014 року змінено. У вимогах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. В решті рішення та додаткове рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині вирішення вимог зустрічного позову набуло законної сили.

Третя особа ОСОБА_2, який також по довіреності представляє інтереси відповідача, підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 і просив відхилити апеляційну скаргу Банку.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинец Р.Ю. підтримала апеляційну скаргу Банку, просила відхилити апеляційну скаргу позивача як безпідставну та необгрунтовану.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг щодо позовних вимог Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення та додаткове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 і звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що належить на праві власності ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 та відмови в задоволенні вимоги про виселення відповідача.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 3, ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 553, 554, 555, 629, 526 зазначеного Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Зобов'язання має виконуватись належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Встановлено, що згідно із кредитним договором № MKL 6GA від 30 вересня 2008 року, укладеним мід ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, Банк надав позичальнику кредит в сумі 23230,65 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 30 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки. За умовами цього договору відповідач передав Банку в іпотеку належні йому на праві власності житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Сторони погодили ціну договору іпотеки 140969,00 грн. (п.35.5 договору). Відомості про наявність у відповідача іншого житла відсутні.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 18.8.1. Договору іпотеки у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель, тобто Банк, має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

На підставі п. 2.3.7 кредитного договору Банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом шляхом звернення стягнення на заставлене майно при настанні умов, передбачених п. 2.3.3, зокрема, порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором. Вказаний пункт договору відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено, що позичальник не виконував своїх зобов'язань щодо повернення одержаних кредитних коштів. Позов заявлено про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості станом на 22 лютого 2013 року в розмірі 31684,35 доларів США, що за курсом 7.99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 лютого 2013 року складає 253157,94 грн.. Складовими частинами заборгованості є: заборгованість за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом - 4912,47 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 1507,29 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-11,Т-1), розмір такої відповідачем не спростовано та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти-денний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону

4 грудня 2012 року позивач звернувся до позичальника та іпотекодавця з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги здійснити повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та нарахованих штрафних санкцій у зв'язку із заборгованістю по кредиту. Банк попередив, що ініціюватиме питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредиту. Направлення Банком вказаної вимоги та отримання такої відповідачем та позичальником підтверджується реєстром поштових відправлень заказних листів та повідомленням про вручення поштового відправлення (Т-1 а.с. 206, 208,209).

Позичальник та іпотекодавець на цю вимогу не відреагували. Кошти на повернення кредиту банку не внесені. 19 березня 2013 року Банк звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» (далі - «Про мораторій…»). Згідно з п. 1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій…» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, та провадять конкретні виконавчі дії; заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Закон України «Про мораторій…» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-57цс15 (постанова від 27 травня 2015 року).

Відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність позовної вимоги щодо звернення стягнення на спірне домоволодіння та земельну ділянку, які передані в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором і у зв'язку з невиконанням обов'язку з повернення кредитних коштів, та наявності заборгованості. З такими висновками суду належить погодитися.

Відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення.

Разом з цим суд не виконав в повній мірі вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та не зазначив у рішенні всі відомості, які передбачені зазначеною вище нормою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

У рішенні додатково належить вказати складові заборгованості, її розрахунок у національній валюті та початкову ціну предметів іпотеки. Апеляційний суд не має повноважень на доповнення рішення. Відтак, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів констатує, що з матеріалів справи вбачається і це визнано представниками сторін в апеляційному судовому засіданні, що ОСОБА_1 є власником предмету іпотеки не за рахунок коштів ПАТ КБ «ПриватБанк», на яке за позовом Банку звертається стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV, нормативні акти в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містяться у частинах 1 і 3 статті 109 ЖК України, водночас частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-39 цс15 за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Тобто в даному випадку, виселення ОСОБА_1 не допускається без надання іншого житла, оскільки предмет іпотеки придбаний не за рахунок кредитних коштів, таке належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Великоберезнянською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2004 року за реєстровим № 1350, право власності на житловий будинок зареєстроване 27 грудня 2004 року Великоберезнянським районним бюро технічної інвентаризації в книзі № 3, запис № 6 реєстраційний (РПВН) № 8525279, а земельна ділянка площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1, належить відповідачеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 28 серпня 2008 року Малоберезнянською сільською радою на підставі рішення 14-ї сесії 5-го скликання № 330 від 14 березня 2008 року. Банк не вказав яке житло слід надати відповідачеві у разі задоволення позову про виселення.

Відтак, на думку колегії суддів, відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову щодо виселення ОСОБА_1 з предмету іпотеки без надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом основним боржником за договором кредиту № MKL 6GA від 30 вересня 2008 року є позичальник ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_1 є іпотекодавцем, а не солідарним боржником, тобто сума заборгованості за кредитним договором повинна стягуватися із ОСОБА_2, який в даній справі виступає як третя особа, отже, стягуючи додатковим рішенням із іпотекодавця ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями третьої особи ОСОБА_2 суд першої інстанції не тільки вийшов за межі позовних вимог, а й стягнув суму із неналежного відповідача.

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки Банк не заявляв позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат підлягає скасуванню й необхідно ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Рішення суду про відмову в задоволенні позову Банку про виселення слід залишити без змін.

Розмір судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України становить 3599,00 грн., які належить стягнути з відповідача на користь Банку.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 17 червня 2014 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKL6GA від 30 вересня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2, станом на 22 лютого 2013 року в розмірі 31684,35 доларів США, що еквівалентно 253157,94 грн. та складається з: заборгованість за кредитом - 18998,10 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4912,47 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1771,96 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 4463,24 доларів США; штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США; штраф (процентна складова) - 1507,29 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння розташоване в АДРЕСА_1, та має наступні характеристики: літ. «А» - житловий будинок загальною площею 120,6 кв.м, житловою площею 56,70 кв.м.; літ «Б» - Гараж, літ. «В» - літня кухня, літ. «Г» - майстерня, літ. «Д» - стайня, літ. «Е» - туалет, №№ 3 - огорожа, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Великоберезнянською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2004 року за реєстровим № 1350, право власності на житловий будинок зареєстроване 27 грудня 2004 року Великоберезнянським районним бюро технічної інвентаризації в книзі № 3, запис № 6 реєстраційний (РПВН) № 8525279, та земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 28 серпня 2008 року Малоберезнянською сільською радою на підставі рішення 14-ї сесії 5-го скликання № 330 від 14 березня 2008 року, відповідно до договору іпотеки від 30 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 - позичальником і ОСОБА_1 - іпотекодавцем, шляхом продажу з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Великоберезнянського районного суду від 15 серпня 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 3599 грн. 00 коп..

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: