РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10053/15-ц

Провадження № 2/643/3851/15

28.09.2015 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі головуючого - судді Горбунової Я.М., при секретарі Маріновій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Морський», третя особа приватний нотаріус Севастопільського міського нотаріального округу Северіна Аліна Дмитрівна, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір іпотеки від 30.07.2013 р., укладений між ним та Публічним акціонерним товариством Банк «Морський», посвідчений приватним нотаріусом Севастопільського міського нотаріального округу Северіною А.Д., відповідно до якого ОСОБА_1 виступає майновим поручителем по виконанню зобов'язань Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Енерготехмаш» перед іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» за кредитним договором №1670713-КЮ від 26.07.2013 р.

Також просить внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо об'єкта договору іпотеки - квартири АДРЕСА_1, порядковий номер запису у Державному реєстрі іпотек - 1912735, та зняти заборону на відчуження зазначеного майна.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квартирі разом з ним проживає його неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, договір іпотеки було укладено в порушення ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 7 СК України та ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в супереч інтересам неповнолітньої дитини, та в порушення ст. 224 ЦК України, ст. 177 СК України без дозволу органів опіки та піклування. В зв'язку з чим, відповідно до ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 224 ЦК України договір повинен бути визнаний недійсним з моменту його вчинення та відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні у натурі, все що вона одержала на виконання правочину.

Крім того, позивач на обґрунтування позову також зазначив, що відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки, іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя за Кредитним договором №1670713-КЮ від 26.07.2013 року, згідно умов якого ПП «Виробничо-комерційна фірма «Енерготехмаш» зобов'язана ПАТ банк «Морський» повернути по 25 липня 2018 року кредит розміром 1200 000 доларів СІЛА, що за курсом НБУ на час надання кредиту складає 9 591 600 гривень, сплатити проценти за користування кредитом в розмір 12 % (відсотків) річних, комісії та штрафні санкції в розмірі та у випадках, передбачених кредитним Договором.

На час укладення договору іпотеки ОСОБА_1 розраховував, що поручається своїм майном за виконання грошового зобов'язання боржником Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма «Енерготехмаш» в розмірі 1200 000 доларів США, що за курсом НБУ на час надання кредиту складає 9 591 600 гривень. В зв'язку із знеціненням національної валюти гривні по відношенню до іноземної валюти долара США, 1200 000 доларів США за курсом НБУ станом на червень місяць 2015 р. становить 25 680 000 грн., і це значно перевищує грошове зобов'язання за яким поручався позивач. Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до обставин, викладених у позові, та просили позов задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в зв'язку з чим, суд розглянув справу за відсутності відповідача та третіх осіб із ухваленням заочного рішення по справі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_5,, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

26.07.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» та Приватним підприємством Виробничо-комерційна фірма «Енерготехмаш» був укладений кредитний договір № 1670713-КЮ, згідно умов якого було надано кредит позичальнику в розмірі 1 200 00 доларів США, що за курсом НБУ на час надання кредиту складає 9 591 600 гривень, на строк до 25.07.2018 р. з виплатою відсотків за користування кредитом 12 % річних.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором 30.07.2013 р. було укладено договір іпотеки між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» (іпотекодержатель), який зареєстрований в реєстрі за № 1149.

Згідно п.1.2 предметом даного договору є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.11.2006 р. приватним нотаріусом Алексєєвою Л.А. за реєстровим № 10822.

На момент укладання договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_1 позивач був зареєстрований та проживав разом із своєю дружиною та неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена квартира є єдиним місцем проживання неповнолітньої дитини.

Встановлені судом обставини підтверджуються: копією договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2006 р. (а.с.4-7), копією іпотечного договору від 30.07.2013 р. (а.с.18-25), довідками з реєстру прав власності на нерухоме майно та речових прав (а.с.5-7), копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с.7), висновками консультативної поліклініки ГУ Інституту загальної та невідкладної хірургії Академії медичних наук України за 12.03.2013 р., 09.10.2013 р. про звернення за лікуванням ОСОБА_4 (а.с. 47-48).

Також в судовому засіданні допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_5,, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили факт постійного проживання в АДРЕСА_1 з моменту народження сина позивача ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. З ст. 12, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна,

право власності на яке або право користування яким мають діти,

необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що

надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та

піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та

інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ст. З Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, зазначено в ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до ст. 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування відмовитися від майнових прав підопічного, видавати письмові зобов'язання від імені підопічного, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири, укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Згідно пунктами 1.9, 1.10 гл. 2 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595; далі - Порядок № 282/20595) передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Незважаючи, на відсутність реєстрації дитини за місцем проживання її батьків, вважається, що права дитини на житло виникли з моменту її народження і відповідно до ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України вона має рівні права з батьками (власниками) на користування житловим приміщенням.

Суд, вважає, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, відповідно до ст. 8 ЦПК України та ст. 3 Конвенції «Про права дитини» необхідно надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В зв'язку тим, що договір іпотеки від 30.07.2013 року, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ банк «Морський», не відповідає майновим інтересам малолітньої дитини, вчинений без дозволу органів опіку та піклування, він є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги за зазначених вище правових підстав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає, що заявлена позивачем підстава для визнання договору недійсним через наявність помилки з боку позивача щодо обставин, які мають істотне значення, є необґрунтованою та недоведеною, оскільки, в розумінні положень ст. 229 ЦК України сторона може помилитися щодо обставин, які існували на момент укладення договору, а не щодо того як ці обставини можуть змінитися в майбутньому.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 30.07.2013 р., укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Банк «Морський», посвідчений приватним нотаріусом Севастопільського міського нотаріального округу Северіною А.Д., відповідно до якого ОСОБА_1 виступає майновим поручителем по виконанню зобов'язань Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Енерготехмаш» перед іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» за кредитним договором №1670713-КЮ від 26.07.2013 р.

Внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо об'єкта договору іпотеки - квартири АДРЕСА_1, порядковий номер запису у Державному реєстрі іпотек - 1912735.

Зняти заборону на відчуження об'єкта договору іпотеки - квартири АДРЕСА_1, накладену згідно договору іпотеки від 30.07.2013 р., укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Банк «Морський», посвідченого приватним нотаріусом Севастопільського міського нотаріального округу Северіною А.Д

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя - Я.М.Горбунова