У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа 777 ЛТД» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання недійсним договорів про відчуження квартири та угоди про відшкодування прав на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання угоди про відшкодування прав на квартиру дійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнивши, просив встановити юридичний факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_10, починаючи з січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, день смерті ОСОБА_10; визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом до спадщини, що залишилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між особою, яка представилася як ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 14 лютого 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., реєстровий № 1077; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений 06 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., реєстровий № 2129; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений 05 червня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., реєстровий № 2512; визнати недійсним договір дарування спірної квартири між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа 777 ЛТД» (далі - ТОВ «Альфа 777 ЛТД»), посвідчений 21 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий № 4362; визнати недійсною угоду про відшкодування прав, укладену 08 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, в частині відшкодування ОСОБА_6 права на спадкування та права власності на спірну квартиру.

Уточнюючи та змінюючи позовні вимоги, а також їх обґрунтування, ОСОБА_2 остаточно посилався на те, що з січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з усної згоди власника квартира - ОСОБА_10 він постійно, разом з останньою, мешкав у квартирі АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_10 була людиною похилого віку, родичі у неї відсутні, він погодився проживати з нею однією сім'єю. Протягом семи років вони постійно проживали разом, вели спільне господарство, доглядали за житлом. ОСОБА_2 щодня готував їжу, за власні кошти придбавав для ОСОБА_10 ліки, доглядав за нею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 йому та ОСОБА_6 необхідно було терміново виїхати у відрядження, але вони просили сусідку, яка мешкала разом із ОСОБА_10, заходити до неї поки їх не буде. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. ОСОБА_14 зателефонувала позивачу та повідомила про смерть ОСОБА_10 Оскільки він та ОСОБА_6 не могли одразу приїхати, вони попросили ОСОБА_14 підготувати усе необхідне (поховання, обід тощо). ОСОБА_14 назбирала кошти, домовилася про похорони. Вони усі, разом із ОСОБА_6, поховали ОСОБА_10, а пізніше повернули кошти ОСОБА_14, а вона передала їм свідоцтво про смерть ОСОБА_10 Позивачу стало відомо, що не знайомі особи шляхом скоєння шахрайських дій декілька разів провели відчуження спірної квартири, а 08 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено угоду про відшкодування прав, за змістом якої ОСОБА_6 було відшкодовано його право спадкування та право власності на спірну квартиру. Вказана угода приховує інший правочин - договір купівлі-продажу, тобто є удаваною. Крім того, вказана угода не має ознак переходу права власності, зокрема спадкових прав та нерухомого майна від продавця до покупця, тобто вона вчинена без наміру створити відповідні правові наслідки, обумовлені її умовами. Передача права спадкування не передбачена законодавством України. Угода про відшкодування прав була укладена під час накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2007 року арешту, тому вважав, що її необхідно визнати недійсною.

У вересні 2008 року, не визнавши первісний позов, ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, який уточнивши, остаточно просив визнати укладену 08 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_6 угоду про відшкодування прав за договором купівлі-продажу дійсною.

На обґрунтування вимог позивач посилався на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2007 року, а також вказував, що укладена 08 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_6 угода про відшкодування прав фактично є договором купівлі-продажу спірної квартири, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки він є добросовісним набувачем квартири, тому відповідно до положень ст. 220 ЦК України цей договір може бути визнаний дійсним. За нотаріально посвідченим договором від 21 грудня 2007 року він подарував квартиру ТОВ «Альфа 777 ЛТД», яке є добросовісним набувачем, а тому вважав, що договір дарування не може бути визнаний недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 із ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом до майна ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений від імені ОСОБА_7, діючої на підставі фіктивної довіреності від імені ОСОБА_10, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Просвіркіною Т.В. 07 листопада 2006 року за реєстровим № 9499, та від імені ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 14 лютого 2007 року за реєстровим № 1077.

Визнано недійсною угоду про відшкодування прав, укладену 08 листопада 2007 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_10, починаючи з січня 1999 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання його спадкоємцем четвертої черги до майна ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання недійсним нотаріально посвідченого 14 лютого 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. за реєстровим № 1077 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_7, діючої на підставі фіктивної довіреності від імені ОСОБА_10, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Просвіркіною Т.В. 07 листопада 2006 року за реєстровим № 9499, та ОСОБА_3; визнання недійсною угоди про відшкодування прав на квартиру від 08 листопада 2007 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України <nau://ukr/2947-14|st3> сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 <nau://ukrp710-99> встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1264> у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування <nau://ukr08>» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України <nau://ukr/2947-14|st3> про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1259> фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st59> передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2007 року встановлено факт, відповідно до якого ОСОБА_6 проживав разом із ОСОБА_10 однією сім'єю з 1999 року та визнано за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

Отже, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що доводи позивача про його проживання саме однією сім'єю разом із ОСОБА_10 з січня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також порушення його прав як спадкоємця четвертої черги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2007 року встановлено факт проживання померлої із ОСОБА_6, на підставі наведених норм матеріального права правильно вважав, що відсутні підстави для встановлення факту його проживання однією сім'єю разом із ОСОБА_10, як наслідок відсутність порушених його прав та інтересів, тому правильно вважав, що вони не підлягають захисту.

Відповідно до вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> апеляційний суд на підставі зазначених положень закону врахував доводи сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову, зокрема встановив відсутність належних та допустимих доказів проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а також відсутність доказів про перебування спадкодавця у безпорадному стані та чи потребував він опіки і матеріального забезпечення, надав цим доводам та наявним в матеріалах справи доказам належної правової оцінки та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для надання позивачу права на спадкування.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судом апеляційної інстанції обставини, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук