АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", третя особа Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 07.08.2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № hat0SE00000780, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 07.08.2009 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.01.2013 року у розмірі 177286,81 грн., яка складається з: 12783,90 грн. - заборгованість за кредитом, 62315,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6975 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 95212,45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № hat0SE00000780 від 07.08.2006 року у розмірі 167286,81 грн., витрати на юридичну допомогу у розмір 3200 грн., судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10000 грн.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, в якій посилається на те, що 07.08.2006 року ОСОБА_3, який умисно з корисливих мотивів, шляхом омани уклав від імені ОСОБА_2 кредитний договір № hat0SE00000780, отримав грошові кошти в сумі 15000 грн. ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності вироком Балаклійського районного суду Харківської області. Просив визнати кредитний договір № hat0SE00000780 від 07.08.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № hatOSE00000780 від 07.08.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, а в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № hat0SE00000780 від 07.08.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 07.08.2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № hat0SE00000780 від 07.08.2006 року було укладено договір поруки між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» № 167 від 20.10.2010 року.

Позивачем заявлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 30.01.2013 року у розмірі 177286,81 грн., яка складається з: 12783,90 грн. - заборгованість за кредитом, 62315,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6975 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 95212,45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.03.2010 року було встановлено, що 07.08.2006 року ОСОБА_3 шляхом омани, діючи від імені ОСОБА_2 отримав в ЗАТ КБ «Приватбанк» кредит на суму 15000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору № hatOSE00000780 від 07.08.2006 року, суд першої інстанції правильно посилався на те, що спірний договір було укладено під впливом обману з боку ОСОБА_3, а тому підстав для задоволення позову банка про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом немає.

Вказані висновки відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року N 9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення».

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.Як вже зазначалось вище, саме в результаті незаконних дій засудженого за злочин ОСОБА_3, який шляхом омани, діючи від імені ОСОБА_2 отримав в ЗАТ КБ «Приватбанк» кредит на суму 15000 грн. призвели до укладення оспорю ванного договору, вказані обставини встановлені вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.03.2010 року , який набрав чинності та не скасований (а.с.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінці доказів стосовно визнання кредитного договору недійсним, тоді як відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд позбавлений такого права.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не спростовують висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в

межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: