АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2634/15 № 22-ц/793/1484/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Савенко В.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівТрюхана Г.М., Сіренка Ю.В.,
при секретаріКолесник Я.В.,

з участю: позивача ОСОБА_6, представників ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року та на додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про усунення від прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_9 через свого представника за довіреністю ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення від прийняття спадщини.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що ОСОБА_9 являється племінником ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: хати, сарая, літньої кухні, колодязя, погріба, огорожі, яке розташоване по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2,5470 гектарів, розташована на території Кривоносівської сільської Ради.

За життя ОСОБА_11 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, яка являється спадкоємцем першої черги. На думку позивача та його представника, дана особа умисно ухилялась від надання допомоги своєму чоловіку, який через похилий вік та тяжку травму голови перебував у безпорадному стані на протязі трьох останніх років свого життя.

Тому просив суд ухвалити рішення, яким усунути від прийняття спадщини відповідача ОСОБА_6 з мотивів умисного ухилення її від догляду за хворим чоловіком ОСОБА_11

Визнати за позивачем право на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 і право на весь земельний пай в розмірі 2,547 га, що знаходиться на території Кривоносівської сільської Ради.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_9 про визнання права власності.

Свої заяву обґрунтовувала тим, що з 21 листопада 1957 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11. За цей час подружжям було набуто майно, яке було оформлено на ім'я ОСОБА_11 як титульного власника та належить обом з подружжя на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

До складу нерухомого майна відноситься:

- житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами;

- земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1;

- земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованих за адресою: АДРЕСА_1;

- земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташована на території Кривоносівської сільської Ради.

За життя ОСОБА_11 не склав заповіту, тому після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилась спадщина за законом до складу якої ввійшло наступне майно:

- 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд;

- 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1;

- 1/2 частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий номер НОМЕР_2 розташованих за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частина земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташована на території Кривоносівської сільської Ради.

Враховуючи, що на час відкриття спадщини ОСОБА_6 постійно проживала зі своїм чоловіком, то на підставі ст.ст. 1261, 1262, 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину.

Крім того, протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, являючись єдиною спадкоємицею, позивач за зустрічним позовом звернулась до Золотоніської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, про що існує Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 36052612 від 11 грудня 2013 року.

ОСОБА_6, посилаючись на вищезазначене, просила суд ухвалити рішення, яким:

1. Об'єднати вимоги первісного та зустрічного позовів;

2. Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину майна, яке належало їй разом з ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності, а саме на наступне конкретне майно:

- 1/2 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташовану на території Кривоносівської сільської ради.

3. Визнати за ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіка ОСОБА_11, право власності на спадкове майно, а саме на:

- 1/2 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташованої на території Кривоносівської сільської ради.

4. Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 жовтня 2014 року об'єднано в одне провадження первісну та зустрічну позовні заяви.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про усунення від прийняття спадщини відмовлено повністю.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину майна, яке належало їй разом з ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності, а саме на наступне конкретне майно:

- 1/2 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташовану на території Кривоносівської сільської ради.

3. Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловіка ОСОБА_11, право власності на спадкове майно, а саме на:

- 1/2 частину житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташованої на території Кривоносівської сільської ради.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2015 року матеріали даної цивільної справи повернуто до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області для дооформлення та приведення матеріалів справи у відповідність до норм ЦПК України.

Додатковим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року, вирішено судовий збір, сплачений ОСОБА_9 у розмірі 243 грн. 60 коп., залишити на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з ухваленими рішенням суду першої інстанції від 22 квітня 2015 року та з додатковим рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року, представник ОСОБА_9 - ОСОБА_7 подала апеляційні скарги.

Представник апелянта вказувала, що суд повинен був розглядати дану справу в порядку окремого провадження та не мав процесуальних підстав об'єднувати позовні вимоги ОСОБА_9 з вимогами ОСОБА_6.

Також ОСОБА_7 зазначала, що посилання сторони відповідача за первісним позовом, щодо не підтвердження родинного споріднення племінника та покійного дядька є не обґрунтованими, тому що в матеріалах справи містяться копії паспорта та свідоцтва про народження даних осіб.

Крім того представниками ОСОБА_9 неодноразово заявлялись відводи головуючому судді районного суду, які лишились без задоволення, подавались клопотання, які не були розглянуті належним чином, а рішення суду не відповідає обставинам справи та було ухвалене з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Тому апелянт просила скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовити.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу на додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_7 вказала, що воно є передчасне, не відповідає вимогам закону і перший та другий пункт його підлягає скасуванню.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення та додаткове рішення відповідають зазначеним нормам.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем) (ст. 188 ЦПК України).

Таким чином, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб'єктивному праву одного відповідає суб'єктивний обов'язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окремим провадженням визнається вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження мають специфічні особливості: 1) відмінність від позовного провадження предметом судового захисту - охоронюваний законом інтерес; 2) в позовному провадженні спір між позивачем і відповідачем носить матеріально-правовий характер (ст. 24 ЦПК України), справи окремого провадження характеризуються відсутністю спору про право (ч. 3 ст. 255 ЦПК України).

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

З досліджених колегію суддів матеріалів вбачається, що ОСОБА_12 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_6, яким просив суд усунути від спадкування відповідача ОСОБА_6 та визнати за ним , як спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті його покійного дядька ОСОБА_11, право власності на спадкове майно спадкодавця, а саме: 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, та на земельну ділянку (земельний пай), що знаходиться на території Кривоносівської сільської ради , в розмірі 2,547га. /т.1 а.с.2-4/.

З чого вбачається, що між сторонами виник спір про право на спадкове майно, тому суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу в порядку позовного, а не окремого провадження, як вказує апелянт.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Даним правом скористалася відповідач ОСОБА_6, яка до початку розгляду по суті справи за позовом ОСОБА_9, подала зустрічний позов до нього про визнання права власності на спадкове майно /т.1 а.с.21-24/.

Розглянувши поданий ОСОБА_6 зустрічний позов, суд правомірно об'єднав його в одне провадження з первісним, про що постановив ухвалу від 22 жовтня 2014 року. Оскільки обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, враховуючи, що вони виникають з одних правовідносин та стосуються питання про визнання права власності на одне й те ж спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_11

Тому також безпідставним є й посилання в апеляційній представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ту обставину, що суд помилково прийняв та об'єднав в одне провадження первісний та зустрічний позови.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Таким чином для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 21 листопада 1957 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з нині покійним ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вони обидва проживали за однією адресою в АДРЕСА_1, отримували пенсію за віком і мали однакові засоби для існування. Даних про те, що ОСОБА_11 за віком потребував сторонньої допомоги - у справі не має. При цьому, як вбачається з документів, ОСОБА_11 був молодшим за ОСОБА_6 на 5-ть років, а на час його смерті їй виповнилося 83 роки.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 не надав доказів того, що ОСОБА_11 перебував у безпорадному стані в зв'язку з похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та потребував стороннього догляду, який умисно не надавала його дружина ОСОБА_6, та що вона, враховуючи її вік, мала можливість його надати.

А та обставина, що останній, згідно епікризу /а.с.11/, в 2009 році проходив стаціонарне лікування з діагнозом: «ЗЧМТ, струсу головного мозку на фоні хрон. алкоголізму, психосоматогенного синдрому», - не свідчить про його перебування у безпорадному стані після виписки з лікувального закладу. Оскільки група інвалідності у зв'язку з цим ОСОБА_11 встановлена не була, навпаки, він, згідно пояснень самого ж позивача ОСОБА_9, до дня його смерті 10 вересня 2013 року самостійно пересувався та вів активний спосіб життя. Інших доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_9 не надав.

Ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тому, за встановлених обставин, суд першої інстанції, оцінивши надані докази, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для усунення від права спадкування ОСОБА_6 та задоволення вимог первісного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6. А доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Також з дотриманням норм процесуального та матеріального права суд першої інстанції розглянув і зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 01 січня 2014 року, передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні норми також закріплені і в діючому Сімейному кодексі України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Зокрема в ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

А відповідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Судом першої інстанції встановлено, та знайшло підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів, що ОСОБА_6 з 21 листопада 1957 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 По день його смерті 10 вересня 2013 року, проживала з останнім за однією адресою в АДРЕСА_1 та у встановлений ст. 1268 - 1269 СК України строк і спосіб прийняла спадщину після смерті свого чоловіка /а.с.30/.

Заповіт ОСОБА_11 не склав, а ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка.

За час проживання в шлюбі ОСОБА_6 з ОСОБА_11 було набуто наступне майно: житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0641 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5469 га, розташовану на території Кривоносівської сільської ради.

При цьому правовстановлюючі документи на усе це нерухоме майно були оформлені на покійного ОСОБА_11, а позивач по первісному позову ОСОБА_9 оспорює визнання права власності на нього за ОСОБА_6 як дружиною спадкодавця.

Тому встановивши вказані обставини та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову і , визнаючи за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину майна, яке належало їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_11 та 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, дотримавшись вимог матеріального права, що регулюють питання права спільного майна подружжя та порядок набуття права власності на спадкове майно.

Оскільки перелічене вище нерухоме майно було набуте у власність за час шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_11, то, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та ст. 60 СК України, є спільним майном подружжя, на 1/2 частину якого, за вказаними нормами матеріального права, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 має право.

У зв'язку з чим в суду першої інстанції були підстави для визнання за нею права власності на її частину майна, враховуючи, що правовстановлюючі документи за життя ОСОБА_11 були оформлені на нього, та що це її право потребує захисту, оскільки іншим чином ОСОБА_6 захистити своє право на 1/2 частину спільного майна подружжя після смерті чоловіка можливості не має.

А, враховуючи, що ОСОБА_6 у визначений законом строк та в належний спосіб прийняла спадщину після смерті покійного чоловіка, є єдиним спадкоємцем першої черги, і має право на успадкування належного на час смерті ОСОБА_11 майна спадкодавця, але не може оформити право власності, шляхом отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування, про що надала постанову про відмову нотаріуса від вчинення даної нотаріальної дії, то суд правомірно визнав за нею право власності на іншу частину переліченого майна , що належало спадкодавцю на день відкриття спадщини. Тому, що в інший спосіб ОСОБА_6, при наявності відмови нотаріуса, оформити своє право на спадкове майно після смерті чоловіка, як спадкоємець першої черги, можливості не має. А це її право оскаржує позивач по первісному позову ОСОБА_9, який, в свою чергу, заявлених до ОСОБА_6 вимог про усунення від права спадкування не довів і до спадкоємців першої черги не належить.

При цьому ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_7 вказаних висновків суду не спростував та доказів на підтвердження його заперечень та вимог про наявність у нього права на вказане майно, ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, - суду не надали.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, враховуючи, що, розглянувши первісний та зустрічний позов, суд першої інстанції ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6 і, навпаки, задовольнив зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9, то судом правильно було здійснено розподіл судових витрат по сплаті судового збору при ухваленні додаткового рішення з цього питання, а заперечення ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_7 в цій частині також є безпідставними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду та докове рішення суду є законними, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідають вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для скасування чи зміни рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року та на додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року та додаткове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про усунення від прийняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права власності - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :