УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,
за участю: представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_7 про визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 10 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_7 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1648-057К, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 30 000 доларів США.

Станом на 01 липня 2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_7 перед банком за договором про відкриття кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 1648-057К становить 2 087 896 грн 93 коп.

На забезпечення вищезазначеного кредитного договору 10 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір № 1648-057І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. та зареєстрований в реєстрі за № 526.

Згідно з п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 40,6 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 18 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355. Іпотечний договір був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 10 травня 2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2011 року у справі № 2-432/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки було винесено рішення, за яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено повністю.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до виконавчої служби щодо виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-432/11 та у процесі виконання Комунарському відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції стало відомо про наявність рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року у справі № 2-2751/10, яким право власності на 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, як на частину майна у праві спільної сумісної власності подружжя, з правом наступної реєстрації в ОП «Запорізьке МБТІ», визнано за ОСОБА_8

Станом на 24 липня 2014 року право власності на 1/2 частини спірної квартири, яка є предметом іпотеки, зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі вищевказаного рішення, право власності на іншу 1/2 частини квартири зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 18 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначало, що кредитний договір є дійсним та перехід права власності на 1/2 частини квартири не припиняє дію іпотечного договору, тому умови цих договорів є обов'язковими для виконання сторонами, у зв'язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

У жовтні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання іпотечного договору недійсним, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_7 не мав законних підстав на укладення іпотечного договору. Майно, що є у спільній власності осіб, не може передаватись в іпотеку без згоди іншого співвласника. Тобто до укладення договору іпотеки ОСОБА_7 належала лише 1/2 частини спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір застави, попередньо виділивши свою частину. Оскільки договір застави був укладений без його згоди, Ѕ частки квартири, належна ОСОБА_7 не була виділена в натурі, іпотечний договір є таким, що суперечить ч. 3 ст. <nau://ukr/898-15|st5>, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st6>, ст. ст. 358, 361, 369, 578 ЦК України та підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 1648-057К, що становить 2 087 896 грн 93 коп., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140 грн 09 коп.; сума простроченої заборгованості за основним боргом кредиту - 19 805,68 доларів США, що еквівалентно 233 419 грн 84 коп.; сума строкової заборгованості за відсотками 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566 грн 76 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243 грн 86 коп.; пеня за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та комісією - 1 419 526 грн 38 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, житловою площею 27,2 кв. м та загальною площею 40,6 кв. м, Ѕ частина якої належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 18 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А., а Ѕ частина вказаної квартири належить ОСОБА_8 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано частково недійсним іпотечний договір від 10 травня 2007 року № 1648-057I в частині передачі в іпотеку Ѕ частини квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8

У рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 1648-057К, що становить 2 087 896 грн 93 коп., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140 грн 09 коп.; сума простроченої заборгованості за основним боргом кредиту - 19 805,68 доларів США, що еквівалентно 233 419 грн 84 коп.; сума строкової заборгованості за відсотками 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566 грн 76 коп.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243 грн 86 коп.; пеня за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсотками та комісією - 1 419 526 грн 38 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - 1/2 частини квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, житловою площею 27,2 кв. м та загальною площею 40,6 кв. м, що належить ОСОБА_7, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, що буде визначена згідно з висновком незалежного суб'єкта оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, справу у цій частині направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається касаційним судом.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_7 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1648-057К, за яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 30 000 доларів США.

На забезпечення вищезазначеного кредитного договору 10 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 був укладений іпотечний договір № 1648-057І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. та зареєстрований в реєстрі за № 526.

Згідно з п. 1.1 іпотечного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 40,6 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі договору дарування від 18 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355. Іпотечний договір був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 10 травня 2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Станом на 01 липня 2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_7 перед банком за договором про відкриття кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 1648-057К становить 2 087 896 грн 93 коп., з яких: сума строкової заборгованості за основним боргом кредиту - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140 грн 09 коп., згідно з офіційним курсом НБУ станом на 01 липня 2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США; сума простроченої заборгованості за основним боргом кредиту - 19 805,68 доларів США, що еквівалентно 233 419 грн 84 коп., сума строкової заборгованості за відсотками - 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566 грн 76 коп., сума простроченої заборгованості за відсотками - 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 10 243 грн 86 коп., пеня за прострочення заборгованості за основним боргом кредиту, відсоткам та комісії - 1 419 526 грн 38 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2011 року у справі № 2-432/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки позов задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_7, ОСОБА_12 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 29 999,57 доларів США, що дорівнює 237 896 грн 59 коп., - сума основного боргу за тілом кредиту, 9 804,02 доларів США, що дорівнює 77 745 грн 87 коп., - сума непогашених процентів, 460 788 грн 10 коп. - сума пені, а разом 776 430 грн заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що предметом іпотеки є вся квартира, оскільки на час укладання іпотечного договору між банком та ОСОБА_7, єдиним власником цієї квартири значився ОСОБА_7, а тому непотрібно було отримувати згоду ОСОБА_8 на укладання іпотечного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо виселення мешканців, суд виходив з того, що ОСОБА_7 не проживає в цій квартирі, а ОСОБА_8 не підлягає виселенню у зв'язку з тим, що банк не направляв йому письмову вимогу про необхідність виселення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зустрічного позову, апеляційний суд виходив з наступних підстав.

Так, законні права ОСОБА_8 на житло (на 1/2 частини спірної квартири) були відновлені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, та ОСОБА_8 здійснив 03 грудня 2010 року державну реєстрацію права власності на належну йому частину квартири.

Цим рішенням також встановлено, що 1/2 частини квартири належить ОСОБА_7 з 13 грудня 2002 року. Тобто на час укладення договору іпотеки (10 травня 2007 року) ОСОБА_7 належала лише 1/2 частини спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір застави, попередньо виділивши свою частину в натурі.

З урахуванням вищевикладеного звернення стягнення на предмет іпотеки на всю квартиру без урахування того, що співвласник квартири ОСОБА_8 не надавав згоди на укладення іпотечного договору, безпосередньо є порушенням прав співвласника спірної квартири, який, до речі, не має іншого житла, та суперечить вимогам статті 41 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st41> та статті 321 ЦК України <nau://ukr/435-15|st321>.

Оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_8 щодо визнання частково недійсним договору іпотеки та відмови у задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на 1/2 частини спірної квартири, що належить ОСОБА_8, то не підлягають задоволенню і позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо виселення з квартири ОСОБА_8, оскільки вимоги про виселення є похідними від вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, за загальним правилом на здійснення права спільної часткової власності (володіння, користування та розпорядження спільним майном) необхідно одержати згоду інших співвласників (частина перша статті 358 ЦК України).

З огляду на це жоден зі співвласників не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших співвласників (за винятком правочину з відчуження належної йому частки у праві власності - стаття 361 ЦК України).

Правовідносини щодо передачі в іпотеку майна, що перебуває у спільній власності, урегульовані статтею 578 ЦК України та статтями 5, 6 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із зазначеними нормами майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено законом (частина третя статті 5 Закону України «Про іпотеку»).

Передача в іпотеку нерухомого майна, яке іпотекодавцю не належить, законом не передбачена, оскільки тільки власнику належить право розпорядження майном (статті 316, 319 ЦК України, стаття 5 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року у справі № 6-42цс14.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вищевикладеного не врахувала та дійшла передчасного висновку про часткове задоволення зустрічного позову.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду у частині зустрічного позову підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у цій частині.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року у частині зустрічного позову ОСОБА_8 скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року не оскаржувалося та не переглядалося Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік