АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22- ц/79611371/2015
Головуючий в І інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач - Заришняк Г.М
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого: Заришняк Г.М.

Суддів: Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим тим, що ОСОБА_2 взяв у нього в борг за договором позики суму в розмірі 1 440 000,00 грн., що на момент передачі було еквівалентом 180 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути гроші до 01 лютого 2012 року. В зазначений термін відповідач кошти не повернув. Позивач на підставі ст.1048 та ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути зазначену суму боргу в гривні за офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2015 року, що становить 3 954 600,00 грн.; три відсотки річних за 1252 дні прострочки в розмірі 406 937,56 грн. та індекс інфляції за період-лютий 2012 року - червень 2015 року в сумі 2610 036,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг розмірі 3 954 600 грн. 00 коп., три відсотки річних в розмірі 406 937 грн. 56 коп. та судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2514600 грн. 00 коп. та три відсотка річних на суму 277338 грн. 00 коп. відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав і доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 31.05.2011 року між ОСОБА_3 ( Позикодавець) та ОСОБА_2 (- Позичальник) був укладений договір позики.

За умовами Договору, Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 1 440 000,00 грн., що на день передачі коштів відповідало еквівалентові суми 180 000,00 доларів США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Києва. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.

Сторони домовились та визначили в п.2 Договору, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01.01.2012 року та повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 180 000,00 доларів США за середнім курсом продажу комерційними банками м.Києва на день передачі грошей.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони погодились з його умовами.

В судовому засіданні представник сторін пояснили суду, що відповідач на даний час позику не повернув.

Стягуючи на користь позивача суму позики з урахуванням курсу долара США на час розгляду справи, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню сума, що еквівалентна 180 000 доларів США.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з п. 1 Договору, грошові кошти, що є предметом договору позики, передавались позивачем виключно у гривні, а саме: у розмірі 1 440 000,00 грн., а не 180 000,00 доларів США., й долар США не є валютою зазначеного зобов'язання.

Договір не містить умов, що позичальник повинен повернути 180 000,00 доларів США., тому грошове зобов'язання повинно бути виконано відповідачем у валюті зобов»язання, а саме: в сумі 1 440 000,00 грн.

Позовна вимога про відшкодування збитків у вигляді курсової різниці на суму основного боргу ОСОБА_3 не заявлялася.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочене відповідачем зобов'язання є грошовим, на користь позивача мають бути стягнуті інфляційні за період з лютого 2012 р. по червень 2015 р., які становлять 921 280 грн., а загальна сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за вказаний період складає 2 361 280 грн. ( 921 280 + 1 440 000=2361 280 грн.).

Укладеним між сторонами договором позики не визначено процентів за користування коштами, тому відповідач повинен сплатити позивачу три проценти річних, починаючи з 01.02.2012 року по 09 липня 2015 р. , тобто за 1252 дні прострочки, що від основної суми боргу становить 148 181 грн. 92 коп. ( 1440 000 х3%) : 365 х1252 =148 181, 92 ).

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 654 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 2 361 280 грн., 3% річних в сумі 148 181 грн.92 коп. та судовий збір в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 2 361 280 грн., 3% річних в сумі 148 181 грн.92 коп. та судовий збір в сумі 3654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді