АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/12866/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14269/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

28 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_6, ОСОБА_8 в особі ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві виділивши в користування ОСОБА_6 кімнату площею 12,7 кв. м., залишено у користуванні ОСОБА_4 кімнату площею 17,7 кв. м., ОСОБА_5 кімнату площею 13,9 кв. м.

Підсобні приміщення кухню площею 8,5 кв. м., коридор 16,3 кв. м., ванну кімнату 2,6 кв. м., вбиральню 1,0 кв. м., залишено в загальному користуванні.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3.в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 20 грудня 1999 року, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва (розпорядження №2261). Власниками інших частин вказаної квартири є його мати - ОСОБА_4 та сестра - ОСОБА_5, кожній з яких належить на праві власності по 1/3 частини квартири.

Зазначив, що відповідачі не можуть домовитись про порядок користування квартирою та порядок оплати житлово-комунальних послуг, а тому він змушений звернутися до суду з позовом

У зв'язку із викладеним, просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, виділивши в користування ОСОБА_6 кімнату площею 12,7 кв. м., ОСОБА_4 кімнату площею 17,7 кв. м., ОСОБА_5кімнату площею 13,9 кв.м., а кухню площею 8,5 кв. м., вбиральню (сполученої) площею 1,0 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв. м., коридор площею 16,3 кв. м залишити в загальному користуванні..

З матеріалів справи вбачається,, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 20 грудня 1999 року належить позивачу на праві приватної власності. Власником інших 2/3 частин квартири є ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних долях.

Згідно довідки Форми №3 вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9

Відповідно до технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 78,9 кв. м., житловою площею 44,3 кв. м., у тому числі 1-а кімната - 13,9 кв. м, 2-а кімната - 17,7 кв. м., 3-я кімната - 12.7 кв. м.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст. 319. ч.1 ст.3 21 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 358, ч.3 ст. 319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положенням ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільний майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний порядок користування не погіршить умови життя сторін.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі забороняють або перешкоджають користуватися житловим приміщенням, оскільки позивачем подано позов про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а не позов про усунення перешкод у користуванні власності. Таким чином, позивач скористався своїх правом звернення до суду.

Посилання апелянта на те, що позивач на власний розсуд сплачує комунальні послуги, виходячи із площі кімнати - 12,7 кв. м. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не мають правового значення для вирішення питання щодо встановлення порядку користування квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді