28.09.2015 Справа № 363/2307/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 р. м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., при секретарі Кашоїді М.Ю., за участю представника позивача - Кіорчева .Д.Є., представника відповідачів - ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Вишгород, розглянувши цивільну справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області ( далі - Головне Управління ДСНС України в Київській області) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області в особі тимчасово виконуючого обов»язки начальника Головного управління Кісільова П.С. звернулось до суду з позовом про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з займаємого житлового приміщення квартири АДРЕСА_1, посилаючись на наступні обставини: 08.05.2014 р. за Головним Управлінням ДСНС України в Київській області було визнано право власності на вищевказане житлове приміщення. Під час проведення перевірки використання житлових приміщень з числа службового житлового фонду Головного управління 26.04.2015 р. було встановлено, що вищевказана квартира за АДРЕСА_1 зайнята сім»єю у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без правових підстав, оскільки правовстановлюючих документів не мають на це приміщення, а також не зареєстровані за цією адресою. В травні 2015 р. з адвокатського запиту позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 мешкає у вищевказаній квартирі зі своєю сім»єю на підставі договору цесії від 16.01.2012 р. Відповідний договір було укладено між Головним управлінням МНСУ у Київській області, ПрАТ «Київсоцбуд» та ОСОБА_3, на підставі якого Головне управління ( цедент) відступає ОСОБА_3 ( цесіонарієві), а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові у відповідності до умов іншого Договору, що був укладений між Головним управлінням та ПрАТ «Київсоцбуд». Однак, Головним управлінням даний договір не підписувався, що було підставою для звернення до Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області. Під час розслідування кримінального провадження було з»ясовано, а саме: висновком почеркознавчої експертизи, що підпис виконаний ОСОБА_7 т.в.о. начальника ГУ МНСУ в Київській області в графі «Цедент» виконаний не ним, а іншою особою. ОСОБА_3 за списками рядового та начальницького складу працівників та службовців ГУ МНС України в Київській області, узятих на облік за місцем проживання для позачергового одержання житлової площі не входила, будь-які рішення щодо надання ОСОБА_3 вищевказаного житла в Головного управління відсутні. Таким чином, ОСОБА_3, користуючись службовим положенням, самовільно, володіючи підробленими правовстановлюючими документами без будь-яких наявних правових підстав та дозволу Головного управління, зайняла вищевказану житлову площу. В добровільному порядку ОСОБА_3 та члени її родини не бажають звільняти житлове приміщення, в зв»язку з чим позивач просить в примусовому порядку виселити відповідачів з займаємого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Кіорчев Д.Є. уточнив позовні вимоги, просив виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення, викладені у позовній заяві, посилання підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила,що на черзі для отримання житлового приміщення перебувала з 2006 р., надано було житло у 2012 р., зазначила,що працює у цій же структурі, не звільнялась та на інше місце роботи не переводилась, у квартирі мешкають, але не зареєстровані, оскільки не встигли цього зробити, т.я у них були оманним шляхом вилучені всі документи на квартиру. Також зазначила, що договір, на підставі якого вона та її родина мешкають у житловому приміщенні,є дійсним, ніким не скасовувався.

Відповідач ОСОБА_4 також заперечував проти задоволення позовних вимог. Вважає, що вони правомірно займають житлову площу, на обліку перебували так як не мали власного житла, в задоволені позову просив відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі Договорів про правову допомогу від 12.05.2015 р. ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, повністю підтримав надані письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи, оскільки відповідач ОСОБА_3 правомірно отримала право на зайняття житлового приміщення, її родина перебувала на обліку для осіб рядового та начальницького складу, працівників та службовців ГУ МНС України в Київській області для першочергового одержання житлової площі. Відповідачі в»їхали у квартиру, зробили ремонт, виконували свої зобов»язання, як наймачі житлового приміщення, однак, після виходу відповідача ОСОБА_3 з декретної відпустки її попросили повернути ключі від квартири, документи та звільнити приміщення, оскільки начальник ГУ МНСУ у Київській області ОСОБА_7 зайняв іншу позицію щодо спірної квартири та прийняв рішення про повернення її забудовнику, тобто ПрАТ «Київсоцбуд». Оманним шляхом у ОСОБА_3 були вилучені документи для проведення експертизи, та назад не повернуті, на теперішній час стверджуючи, що у неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на квартиру. В своїх поясненнях представник відповідачів наполягав на тому,що на протязі всіх років користування квартирою, вони справно сплачували комунальні послуги, зробили ремонт, та ця квартира є єдиним житлом для них та їх малолітньої дитини. Позивачу було відомо про факт проживання родини ОСОБА_3 у цій квартирі, але вони посилаються на те,що лише у 2015 р. виявився цей факт. На момент передачі квартири ОСОБА_3 власником її був ПрАТ «Київсоцбуд», тобто саме воно розпоряджалось, як власник, вищевказаним житловим приміщенням на всіх правах власника, що передбачені цивільним законодавством. Таким чином, мовити про неправомірність знаходження родини ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 немає підстав, оскільки договір цесії не скасовувався, по всім правилам дійсності правочину є дійсним на сьогоднішній день, а зміна власника житлового приміщення не може служити підставою для виселення осіб, які правомірно займають його, факт самоправного зайняття відповідачами житлового приміщення належними доказами не доведено.

Представник третьої особи ПрАТ «Київсоцбуд», залученої відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 28.07.2015 р., в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомся неодноразово, надав через канцелярію суду письмові пояснення, відповідно до яких між ГУ МНСУ по Київській області та ПрАТ «Київсоцбуд» було укладено договір за № 35, згідно якого останні зобов»язані передати ГУ МНС України по Київській області одну двохкімнатну квартиру та одну однокімнатну квартиру для забезпечення житлом працівників державної пожежної охорони, згодом було підписано акт передачі площі, об»єкт було прийнято в експлуатацію та рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради будинку було присвоєно поштову адресу, право власності було зареєстровано за ПрАТ «Київсоцбуд», про що було видано відповідне свідоцтво про право власності. Рішенням господарського суду Київської області від 15.04.2014 р. було визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради в частині оформлення права власності на двокімнатну квартиру, було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності та визнано за ГУ МНС України по Київській області право власності на вищевказану двокімнатну квартиру. З наданих письмових пояснень вбачається, що представник третьої особи просив їх врахувати та справу розглядати за його відсутністю.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є працівниками підрозділу ГУ МНСУ по Київській області, представником позивача це не заперечувалось, та перебували з 2006 р. у переліку осіб, які потребували першочергового отримання житлової площі ( а.с.76,97а,98).

20.06.2007 р. між позивачем та ЗАТ «Київсоцбуд» було укладено Договір за № 35, відповідно до якого останній зобов»язувався передати ГУ МНСУ по Київській області одну двохкімнатну квартиру та одну однокімнатну квартиру для забезпечення житлом працівників державної пожежної охорони ( а.с.10.11).

Після введення житлового об»єкту в експлуатацію з ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) 16.01.2012 р. , відповідно до якого «цедент» ( ГУ МНСУ по Київській області) в особі т.в.о. начальника ГУ МНСУ по Київській області ОСОБА_7 відступає «цесіонаріеві» ОСОБА_3, а «цесіонарій» набуває право вимоги, належне цедентові у відповідності до Договору за № 35 від 20.06.2007 р. між «Цедентом» та ЗАТ «Київсоцбуд»., а саме реального та належного виконання наступних обов»язків: передачі двохкімнатної квартири до введення в експлуатацію 1-ї черги будівництва житлового мікрорайону «Берізки» та технічної документації на квартиру ( а.с.12-13). На сьогоднішній момент договір є дійсним, ніким не скасовувався та не змінювався.

Відповідно до акту № 1 від 16.01.2012 р., підписаному генеральним директором ПрАТ «Київсоцбуд» та ОСОБА_3, ОСОБА_3 було передано відповідно до Договору цесії від 16.01.2012 р. площа за адресою: АДРЕСА_1. разом з технічною документацію та свідоцтвом на право власності ( а.с. 72), яка мешкає у цій квартирі і по теперішній час разом з чоловіком ОСОБА_4 та малолітньою дочкою ОСОБА_6, 2009 р.н., без реєстрації, що також сторонами не заперечувалось.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ( дані станом на 17.10.2013 р.) ( а.с. 29,30). В судовому засіданні було встановлено,що це є реєстрацією за місцем роботи відповідачів.

Ст. 9 ЖК УРСР передбачено,що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Відповідно до письмових матеріалів справи у 2014 р. змінився власник вищевказаного житлового приміщення, а саме на підставі рішення Господарського суду Київської області від 15.04.2014 р. була здійснена державна реєстрація права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та довідкою ГУ ДСНС України у Київській області( а.с.7,57).

Майже через рік відповідно до наказу ГУ ДСНСУ у Київській області від 10.04.2015 р. за № 103 було проведено перевірку використання житлових приміщень з числа службового житлового фонду Головного управління, якою було встановлено самоправне зайняття родиною ОСОБА_3 квартири за АДРЕСА_1 ( а.с. 8,24,60)..

Відповідно до ч.ч.1.3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обтавши.

В судовому засіданні представник позивача посилався на підстави неправомірного зайняття відповідачами житлового приміщення, посилаючись на висновок почеркознавчої експертизи, що була проведена в межах кримінального провадження, порушеного за фактом підробки підпису заступника начальника ГТУ МНС України ОСОБА_7 у договорі про відступлення права вимоги за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, спірна квартира є власністю ГУ МНСУ у Київській області,тому розпоряджатись нею ПрАТ «Київсоцбуд» не могло, підстав для зайняття цього житлового приміщення родиною ОСОБА_3 немає, спеціальних списків осіб, що перебувають на обліку за місцем проживання для першочергового одержання житлової площі немає, а існує облік, який встановлюється відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 р. за № 470, місцевим органом виконавчої влади.

Однак, відповідно ст. 60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ст. ст. 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що позивачем доведено недоцільність збереження шлюбу та надання строку для примирення.

З огляду на викладене, суд вважає,що представником позивача не доведено незаконність займання відповідачами житлового приміщення, покладення в основу доказування висновку по кримінальному провадженню, що було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 248 КПК України в зв»язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, прийняте рішення не скасовувалось, є недоцільним, інших аргументів представником позивача не надано.

Ст. 47 Конституції України гарантовано кожному громадянину право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Окрім того, укладений правочин від 16.01.2012 р., на підставі якого родина відповідачів і займає житлове приміщення, є дійсним, не змінювався та не скасовувався, тому породжені ним наслідки є правомірними та такими, що відповідають вимогами Цивільного Кодексу України.

Ст. 124 ЖК УРСР передбачені підстави для виселення службовців, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією…, без надання іншого житлового приміщення, однак, трудові відносин з відповідачами не припинені,що представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось.

Викладені обставини, посилання відповідачів та їх представника цілком узгоджуються з матеріалами справи, іншими доказами, та поясненнями свідка ОСОБА_10, наданими нею в судовому засіданні, щодо укладення договору цесії від 16.01.2012 р., перебування родини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на обліку першочергового отримання житла, зміну рішення начальника ГУ МНСУ у Київській області ОСОБА_7 тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити Головному Управлінню ДСНС України в Київській області в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 4, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 212, 213, 214, 215, 292 ЦПК України, ст. ст. 9, 124 ЖК УРСР, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Головуючий: М.Б.Баличева