УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року, а також касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.), із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 25 березня 2015 року просила стягнути з останньої заборгованість із заробітної плати у розмірі 17 757 грн, вихідну допомогу - 3 441 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 24 584 грн 03 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 9 грудня 2011 року між сторонами було укладено трудовий договір, який було зареєстровано у Нетішинським міським центром зайнятості.

12 червня 2013 року вона звернулась до відповідача із заявою звільнити її з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але розрахунку при звільненні з нею проведено не було.

Усупереч умовам трудового договору та вимогам чинного законодавства відповідач з грудня 2011 року не виплачувала їй заробітну плату, яка підлягає стягненню з відповідача разом із вихідною допомогою (ст. 44 КЗпП України) та середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в розмірі 19 822 грн 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24 889 грн 90 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір заборгованості із заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 19 822 грн 83 коп. до 16 590 грн 83 коп., а суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з 24 889 грн 90 коп. до 3 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести із звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивача було звільнено 4 червня 2013 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Врахувавши висновок судової почеркознавчої експертизи від 24 липня 2014 року, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_4 у платіжних відомостях на виплату заробітної плати за період із квітня 2012 року до квітня 2013 року виконано не ОСОБА_4, а іншою особою, та виходячи із того, що відповідач не довела виплату позивачу заробітної плати з грудня 2011 року до червня 2013 року належними та допустимими доказами, суд першої інстанції стягнув із роботодавця заробітну плату за цей період, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період із 9 по 31 грудня 2011 року та з квітня 2012 року до 4 червня 2013 року у розмірі 16 590 грн 83 коп. Водночас, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заробітної плати за період із січня до березня 2012 рок, оскільки відомості про виплату заробітної плати за цей період не були предметом дослідження судової почеркознавчої експертизи, а їх зміст спростовує доводи позивача. Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із 24 889 грн 90 коп. до 3 000 грн, апеляційний суд виходив із наявності спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати, взяв до уваги розмір спірної суми та врахував доводи роботодавця.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги представника ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про те, що за час роботи у працівника ОСОБА_4 не було скарг щодо невиплати їй роботодавцем заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки досліджених судами письмових доказів про виплату заробітної плати позивачу.

Посилання представника ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_4 не працювала в день звільнення та не зверталась до роботодавцями із вимогами про розрахунок, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Відхиляючи доводи касаційної скарги в цій частині, суд касаційної інстанції також враховує встановлену судами тривалість періоду, за який відповідач не виплачувала заробітну плату позивачу відповідно до оцінених судами доказів.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги представника ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про необґрунтованість висновку судової почеркознавчої експертизи від 24 липня 2014 року, оскільки такі доводи зводяться до переоцінки доказів у справі.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про безпідставне зменшення апеляційним судом розміру заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки апеляційним судом стягнуто заробітну плату за грудень 2011 року (у зв'язку з відсутністю доказів щодо виплати заробітної плати за цей місяць) та обґрунтовано відмовлено у стягнення заробітної плати за січень, лютий та березень 2012 року (у матеріалах справи є відомості про виплату відповідачу заробітної плати за цей період (а.с. 45-53), які не були предметом дослідження експертом з огляду на зміст клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи), а зміст цих відомостей спростовує доводи позивача.

Оскільки судом касаційної інстанції не встановлено порушень при застосуванні апеляційним судом ст. 117 КЗпП України, то підлягають відхиленню і доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про необґрунтоване зменшення судом апеляційної інстанції розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду рішення та рішення суду першої інстанції в його незмінній частині - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2015 року в його незмінній частині, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук