АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9877/14-ц 22-ц/774/1032/К/15
Справа № 214/9877/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22ц/774/1032/к/15 Попов В.В.
Категорія - 26 (І) Доповідач - Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н. О.

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

при секретарі - Петренко К. І.

За участю:

позивача - ОСОБА_2;

представника Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладання" - Волосожар Григорія Вікторовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (далі ПрАТ «КЗГО») про відшкодування шкоди працівнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що 30 липня 2014 року при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму середнього пальця лівої руки, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 04.02.2014 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом у розмірі 5% з 29 вересня 2014 року безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманими професійними травмами йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 50 000 грн., та просив суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь ОСОБА_2 5 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «КЗГО» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «КЗГО» ставить питання про скасування заочного рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач є застрахованою особою, а тому відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я покладено на Відділення фонду.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції неправомірно послався на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не зазначивши в чому саме полягає моральна шкода.

Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди. Судом першої інстанції не враховано ступінь вини позивача в настанні нещасного випадку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, при визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції не враховано обсяг перенесених позивачем моральних страждань, вважає, що сума визначена судом є занадто малою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «КЗГО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.07.2014 року з позивачем, який працював на посаді майстра механічної дільниці №2 ПрАТ «КЗГО» на робочому місці стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму середнього пальця лівої руки, про що 04.08.2014 року комісією було складено акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 (а.с. 11-17) та акт № 4/1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с. 5-10).

Висновком МСЕК від 01.10.2014 року позивачу первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності з 29 вересня 2014 року безстроково (а.с. 18).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з актів розслідування нещасного випадку, причиною нещасного випадку, який стався 30 липня 2014 року з ОСОБА_2, є невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення п. 3.3.5, п. 4.2.4. Інструкції по безпечному проведенню робіт для стропальників (зачіпачів), обслуговуючих вантажопідіймальні крани ІОТ 27-2014 затвердженої наказом від 14.04.2014 року № 01/11. Порушення п. 3.18.8 та п. 3.18.9 інструкції з охорони праці для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових) ІОП 195 - 2014, затвердженої наказом від 12.05.2014 року № 79/01 та порушення п.2.5, 2.10 «Посадової інструкції начальника механічної дільниці № 2 механозбірного цеху №1» затвердженої наказом від 05.12.2012 року № 332.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як, був порушений звичайний спосіб його життя, він вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, загальний стан здоров'я обмежує його можливості, внаслідок чого він переносить моральні страждання.

Посилання в апеляційній скарзі ПрАТ «КЗГО» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що це обов'язок Відділення Фонду, колегія суддів до уваги не бере, оскільки відповідно до вимог ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2014 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_2 пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 01.10.2014 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України "Про охорону праці", а не відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", норми якого є спеціальними.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання позивачем висновків медичних установ про заподіяння йому моральних страждань не ґрунтуються на законі та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ПрАТ «КЗГО» про те, що розмір моральної шкоди необґрунтований, відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 5 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та ступінь вини позивача в нещасних випадках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 5 000 гривень до 2 500 гривень.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що сума визначена судом є занадто малою, колегія суддів вважає необґрунтованим.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2015 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на користь ОСОБА_2 з 5 000 гривень до 2 500 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: