Провадження № 2/263/3159/2015
23 жовтня 2015 року Жовтневий районний суд м. Марiуполя Донецької областi у складi головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарi Момот А.М., розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Марiуполi цивiльну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,
25 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме на 1/3 частки квартири № АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді грошових вкладів, житлового будинку та частка в праві спільної сумісної власності на квартиру номер АДРЕСА_1 Донецької області. Майно у вигляді будинку прийняв у спадщину відповідачу ОСОБА_4 за заповітом та у 2003 році отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Грошові вклади булу заповідані відповідачу ОСОБА_3, яка прийняла спадщину та у 2000 році отримала свідоцтво про право на спадщину. Не заповіданим була частка в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Відносно якої відкрилась спадщина за законом у відповідності з ч.2 ст. 524 ЦК УРСР.
В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, в подальшому позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідачі у судовому засідання повністю позовні вимоги визнали, зазначили, що дійсно позивач отримав у спадщину 1/3 частку квартири, оскільки проживав у ній, що вони зверталися до нотаріальної контори, відповідач відмовлялася від спадщини на користь позивача, але до кінця належним чином не оформили документи щодо спадщини, на цей час це зробити неможливо, оскільки відстуній доступ до архіву у м,Донецьку. Проти задоволення позову не заперечували. В подальшому в судове засідання відповідачі не прибули, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Дослiдивши матерiали справи, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до договору дарування 26..06.2015 року відповідач ОСОБА_8 надала у дар позивачу ОСОБА_2 належну їй 1/3 частину спірної квартири.
Згідно даних технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа квартири становить 63,3 кв.м., житлова площа - 43,9 кв.м.
Згідно свідоцтва про смерть серії 1-НО НОМЕР_2 виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя Донецької області 31.08.1999, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Батьками позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО НОМЕР_3, виданим 30.03.1972 року Відділом запису актів громадського стану м. Жданова.
Відповідно Постанови про відмову у чиненні нотаріальної дії від 09.06.2015 №1170/02-31 виданої Державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., ОСОБА_10 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Відмову обґрунтовано тим, що 13.04.2000 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину. Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 вважається закінченою за датою видачі свідоцтва про право на спадщину від 13.04.2000. Додатково Першою маріупольською державною нотаріальною контрою 22.09.2003 р. було видано свідоцтв про право на спадщину. Усі спадкові справи , що закінчені провадженням Першою маріупольською державною нотаріальною конторою за період 1943-2001 роки, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. На цей час усі архівні справи, що були передані до обласного нотаріального архіву, знаходяться на території (м.Донецьк), що не підконтрольна Україні, тому доступ до архіву відсутній.
За відповіддю Першою маріупольської державної нотаріальної контори від 05.10.2015 року спадкові справи за період з 1943 по 2001 роки передані на зберігання до Донецького державного нотаріального архіву у м.Донецьку, доступ до яких відсутній, копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 надати не вдається можливим.
Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті.
Статтею 549 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
ОСОБА_2 відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, є спадкоємцем за законом, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та є таким, що фактично прийняв спадщину, яка залишилась після смерті його батька у вигляді частки спірної квартири, що підтверджується копією особового рахунку 7507 від 02.02.2015 року, відповідно до якого позивач був зареєстрований у спірній квартирі з 15.11.1992 року по 28.09.2001 року.
Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.
Тобто, приватизація включає в себе комплекс способів та дій, які вчиняються громадянами, результатом яких є набуття ними права власності на приміщення державного житлового фонду і виникнення якого оформлюється органом приватизації шляхом прийняття відповідного рішення та видачі свідоцтва.
Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02. 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, передача житла з державного житлового фонду на користь громадян.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07. 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавцем ОСОБА_5 за життя було набуто право власності на частину квартиру АДРЕСА_1, оскільки йому, як члену сім'ї було видано свідоцтво про право власності на житло, яке виділялось з державного житлового фонду, тому суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що спадкодавець за життя не набув права власності на частину квартиру, а тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05. 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки позивач фактично прийняв спадщину, а спадкова справа після смерті ОСОБА_5 знаходиться у архіві (м. Донецьк) на території, яка не підконтрольна українській владі, а інші відомі суду спадкоємці першої черги за законом визнали позовні вимоги, тому у суду є підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/3 частку спірної квартири.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І.Скрипниченко