У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 Справа №607/5975/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої Мостецької А.А.

при секретарі Командирчик Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_1 погодженого в.о. начальника Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2Г про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_1, за погодженням з в.о. начальника Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон. Обґрунтовує подання тим, що у Першому відділі ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 за виконавчим листом № 607/13072/14-ц від 28 січня 2015 року 190000 гривень як компенсацію її частки у спільному майні подружжя та 801,30 грн. судових витрат.

У судовому засіданні державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_1 подання підтримав із викладених у ньому підстав та просить його задоволити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

Згідно з виконавчим листом № 607/13072/14-ц, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 02 грудня 2014 року з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 стягнуто 190000 гривень як компенсацію її частки у спільному майні подружжя та 801,30 грн. судових витрат.

09 лютого 2015 року державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №46323045).

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема направлено запити щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, пенсійних виплат, доходів, місця його роботи, а також перетину державного кордону України.

24.02.2015 року до Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із письмовою заявою звернулася стягувач ОСОБА_4 у який просить внести подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до повного погашення заборгованості, оскільки він має намір виїхати на постійне проживання за кордон.

З відповіді УДМС України в Тернопільській області від 24 березня 2015 року вбачається, що громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за обліками УДМС України в Тернопільській області документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон: серії ЕТ № 346264, виданим 04.10.2011, органом 6110 та серії АТ № 789273, виданим 14.08.2002 року, органом 1900.

Відомості щодо перетину ОСОБА_3 державного кордону України державним виконавцем суду не надано.

Згідно квитанції виданої Відділенням № 16 Тернопільської філії «ПриватБанк» від 27.03.2015 року, здійснено заяву на переказ готівки ОСОБА_3 згідно виконавчого листа № 607/13072/14-ц від 28.01.2015 року в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень на користь ОСОБА_4.

Таким чином судом не здобутого жодних доказів про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б підтверджували факт ухилення від виконання зобовязань ОСОБА_3

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та представником Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління не доведений.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подання Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 внесено передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 209, 210, п. 24-1 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_1 погодженого в.о. начальника Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_2Г про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3, у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча А.А. Мостецька