Справа № 138/2465/15-ц
Провадження №:2/138/800/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 жовтня 2015 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Лисенко Т.Ю.,
за участю секретаря Гавінчук О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу, -
Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 61 526,66 грн.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань до суду від нього не надходило.
Оскільки від відповідача не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.
14.12.2013 між ПАТ «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладені поліс № АС/4773838 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та договір № АП/0061669/1009/13 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на забезпечений транспортний засіб «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10-12).
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2014 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1, 122-4 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 18 (вісімнадцять) місяців.
Вказаною постановою встановлено, що 25.02.2014 о 20 год. 10 хв. ОСОБА_1 в м. Бровари по вул. Незалежності, 15, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_2 та будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив її місце, в наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.10, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Крім того, 25.02.2014 о 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 в м. Бровари по вул. Кірова, 57 керував автомобілем НОМЕР_3 перебуваючи в стані алкогольного спяніння, згідно результатів алкотесту «Drager 6810» № 29 2,02 проміле, чим порушив п. 2.9-А Правил дорожнього руху, а отже в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
27.02.2014 ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою № НОМЕР_5 про виплату страхового відшкодування, спричинену в результаті ДТП за участю забезпеченого позивачем транспортного засобу марки «BMW 520» д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням страхувальника ОСОБА_1
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1, 122-4 КУпАП, обставини за яких вони вчинені та його вина у цих правопорушеннях не потребує доведення.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди
Також ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб є Закон України «Про страхування» (далі закон).
Обґрунтовуючи підстави для стягнення вказаного страхового відшкодування з відповідача, позивач посилається на положення ст. 27 закону та ст. 993 ЦК України, згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, позивач обґрунтовує підстави для стягнення вказаної суми з відповідача переходом права вимоги від страхувальника (ОСОБА_1В.) до страховика (позивача), який називається суброгацією.
Разом з тим, зважаючи на обставини справи та те, що, в даному випадку, особою, відповідальною за заподіяний збиток є саме страхувальник ОСОБА_1 і виплата страхового відшкодування здійснена не на користь страхувальника ОСОБА_1, а на користь потерпілого ОСОБА_2, у страхувальника ОСОБА_3 не виникло права вимоги до ОСОБА_2, яке б могло перейти до позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині в порядку суброгації.
При цьому суд також бере до уваги й те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 статті 25 вказаного закону визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Так само й згідно з п. 11.2 розділу 11 договору добровільного страхування, виплата страхового відшкодування здійснюється потерпілій третій особі або іншій особі, яка відповідно до чинного законодавства України має право на отримання страхового відшкодування за письмовою згодою страхувальника у разі відсутності між страхувальником та страховиком будь-яких спорів щодо встановлення факту заподіяння шкоди життю, здоровю та збитку майну третіх осіб і розміру страхового відшкодування.
Підстави для виплати страхового відшкодування за заявою іншої особи, ніж страхувальник, зокрема потерпілою особою, умовами договору добровільного страхування не визначено.
З аналізу вказаних положень закону, умов договору добровільного страхування та правової обґрунтованості укладення договорів добровільного страхування вбачається, що право скористатись можливістю відшкодувати завдані та/або отримані збитки за договором добровільного страхування належить особі-страхувальнику.
Вказане узгоджується і з обовязком страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування (п. 5 ч. 1 ст. 21 закону), і з правом страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування з підстав несвоєчасного повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин (п. 5 ч. 1 ст. 26 закону).
Так само вказаним законом не передбачено право страховика стягнути зі страхувальника, виплачене страхове відшкодування в порядку регресу. Такі норми суперечили би правовій природі договорів добровільного страхування. Натомість, положеннями закону, страховик наділений правом відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування з підстав, зазначених в законі, а також в договорі добровільного страхування. Зокрема, згідно пп.. 3.2.2.1 п. 3.2 розділу 3 договору добровільного страхування, укладеного між сторонами, до страхових випадків не відносяться події, що стались внаслідок керування забезпеченим ТЗ особою, яка перебуває у стані алкогольного спяніння.
Керуючись ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 22 ч. 1, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16 ч. 1, 21 ч. 1 п. 5, 25 ч. 1, 26 ч. 1 п. 5, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 10, 11, 57-61, 88 ч. 1 , 209 ч. 1, 2, 212-215, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його оголошення направити відповідачу.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву про його перегляд.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.
Суддя: Т.Ю. Лисенко
Повний текст рішення складено 28.10.2015.