Справа №339/177/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Болехів . Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі, звернувшись до суду із вказаним позовом, вимоги обґрунтовують тим, що вони тривалий час (десятки років) користувались спільною громадською вбиральнею по вул. Січових Стрільців,4а в м. Болехові. Оскільки стара вбиральня була непридатною для користування, то вони в 2007 році за власні кошти та зі згоди Болехівського міського голови ОСОБА_8, начальника земельного відділу ОСОБА_9Б збудували на її місці нову. ЇЇ будівництвом займався і по даний час обслуговував один із позивачів - приватний підприємець ОСОБА_1

По сусідству з ними на одному подвір'ї по вул. Коперника,3 знаходиться будівля міської лікарні, яку викупив відповідач ОСОБА_7 Ставши її власником, він привласнив собі подвір'я, закривши в'їзд та заборонив користуватись громадською вбиральнею.

Не погоджуючись з таким діями, позивачі оскаржили рішення ОСОБА_5 міської ради щодо відведення ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 0,0812га по вул. Коперника,3 і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду вказане рішення 06.12.2013року було скасоване.

Але відповідачі до прийняття судового рішення ще також уклали договір купівлі-продажі вказаної земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_7 08.11.2012року став власником цієї ділянки. Рішенням Болехівського міського суду від 19.11.2014року вказаний договір, на якому розташований громадський туалет, визнано недійсним.

25 березня 2014 року ОСОБА_7, не маючи ніякого дозволу, загнав кран та автомашину, на яку загрузив вбиральню та засипав септик, де збирались нечистоти.

З тих пір вони, позивачі та інші мешканці м.Болехова, позбавлені права користуватися громадською вбиральнею, яку збудували за власні кошти і таким чином їм заподіяно матеріальної шкоди на суму 24795грн., що становить вартість зруйнованої та викраденої ОСОБА_7 вбиральні та знищення септика.

Окрім того, їм заподіяно моральну шкоду, так, як будучи позбавлені можливістю користуватися збудованою ними громадською вбиральнею, вони відчувають дискомфорт, незручності, що негативно вплинули на їх здоров'я, призводить до нервових та психічних розладів. Розмір моральних страждань оцінюють в 60000грн. по 20000грн. на кожного з позивачів.

Вважаючи, що ОСОБА_5 міська рада винесла неправомірні рішення, якими дала підставу ОСОБА_7 на завдання шкоди, а сам він є тією особою, яка завдала цю шкоду, то вони, відповідачі, повинні нести солідарну відповідальність.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги з наведених вище підстав та уточнили, що в резолютивній частині позовної заяви допущено помилку , і слід вважати правильним вимогу про стягнення коштів з відповідачів -ОСОБА_7 та ОСОБА_5 міської ради.

Зокрема, ОСОБА_1 додатково пояснив, що ніхто із позивачів права власності на громадську вбиральню, яка знищена ОСОБА_7 немає . Стверджує, що будівництво вбиральні проводилося за погодженням міської ради згідно сервітутної угоди за його особисті кошти. Фактичних витрат, понесених ним на це будівництво, немає , є тільки кошторис. Що ж до септика, то він є, але засипаний. Власником септика був ВКФ "Форум", а на даний час він проданий і новим власником є ОСОБА_10

Позивач ОСОБА_2 додатково пояснила, що вони звернулися в міську раду з приводу того, що септик розлився і був неприємний запах. Міською радою утворено комісію, яка оглянула територію, про що склала акт та надала відповідь, в якій зазначено, що зобов'язано ОСОБА_7 привести земельну ділянку у належний стан. На даний час септик є, але частково засипаний і його неможливо обслуговувати. Поруч знаходиться пекарня, власником якої вона є, пекарня має свій туалет, але , той що знищив ОСОБА_7 - був громадським , тобто для обслуговування всіх жителів.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради, заперечуючи доводам позивачів, вказувала на те, що ними не подано жодного документу про те, що вбиральня та септик, є їх власністю, оскільки ці споруди знаходились за адресою вул. Коперника,3 в м.Болехові і власником цієї території згідно державного акту була ОСОБА_5 лікарня (терапевтичне відділення), а громадською вбиральнею користувались працівники та відвідувачі терпевтичного відділення. Пізніше ОСОБА_7 придбав приміщення лікарні і йому передано у власність і цю земельну ділянку.

Позивачі також вводять в оману суд про те, що їм у 2007році надавалась згода на будівництво вбиральні, оскільки це не підтверджено жодним документом : сервітутний договір не укладено, відсутні проектно-кошторисна документація на будівництво вбиральні, дозвіл виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради, документальне підтвердження за чиї кошти здійснювалось будівництво. Позивачі, на підтвердження своїх доводів надали документи, що стосуються кооперативу "Пошук", ПП ВКФ "Форум", ПП "Азалії", але який зв'язок цих юридичних осіб з фізичиними особами ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 є незрозумілим. Наданий позивачами кошторис на підтвердження суми відшкодування вартості вбиральні та септику виконаний після того, як вбиральня розібрана. Також представник вказав і на те, що 21.10.2015року комісією обстежено земельну ділянку по вул. Коперника,3 , на якій розташований громадський будинок, власником якого є ОСОБА_7 І коли розкопано давно недіючий каналізаційний випуск цього будинку, то встановлено, що довжина випуску каналізації прокладена від громадського будинку до засипаної вигрібної ями і таким чином підтверджують доводи про те, шо власником вигрібної ями є ОСОБА_7, який придбав громадський будинок, а не ВКФ "Форум", як стверджували позивачі.

Представник відповідача ОСОБА_7 позовних вимог теж не визнала та пояснила, що ОСОБА_7, як власник земельної ділянки по вул. Коперника,3 , вправі нею розпоряжатися та зобов'язаний підтримувати порядок. Оскільки вбиральня та спетик , які розміщені на цій ділянці, були в занедбаному стані ( у фекаліях), то з метою благоустрою власної території відповідач зніс туалет та поклав мусорні баки, а септик- засипав. Вважає, що позивачі ніякого відношення немають до цих споруд, тому просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку .

Ст. 64 Конституції України передбачено право кожного на судовий захист.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Як вбачається із змісту позовних вимог та пояснень сторін в судовому засіданні, позивачі звернулися із вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної їм внаслідок того, що відповідач ОСОБА_7 знищив громадську вбиральню, збудовану за їхні кошти та засипав септик, в якому збиралися нечистоти, а відповідач ОСОБА_5 міська рада - прийняла неправомірні рішення, на підставі яких ОСОБА_7 вчинив зазначені дії , завдавши їм шкоди.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної позивачам внаслідок дій відповідачів. При цьому, позивачі, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні наполягали на вирішенні спору на підставі ст. 22, 1166 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки лише позивач згідно із ст.ст. 27,31 ЦПК визначає предмет і підставу, тобто обґрунтування, позову.

Згідно частини 1,2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичноїособи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відповідальність особи, яка завдала шкоду, може застосовуватися судом при доведеності всіх умов цивільно-правової відповідальності: наявності шкоди для позивача; протиправності поведінки відповідача; безпосереднього причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою, наявності вини.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого в результаті порушення його матеріального блага , що охороняється законом.

Законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таку правова позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-183цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Однак, позивачі, заявляючи вимоги про відшкодування шкоди внаслідок знищення громадської вбаральні та септику не довели, що вказане майно належало їм на праві власності , а відтак, що вони мають право на компенсацію збитків .

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачі звернулись до суду із вимогами про стягнення збитків, посилаючись на ст. 22 ЦК України.

Оскільки у позивачів не було «речі» у власності, яку вони втратили у зв'язку із діями відповідачів, тому застосування положень ч. 2 статті 22 ЦК України про збитки є також необгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 на приватизаційному аукціоні придбав громадський будинок (приміщення терапевтичного відділення лікарні), розташований на земельній ділянці по вул. Коперника,3 в м.Болехові , площею 0,076га.

Тому ОСОБА_5 міською радою правомірно прийнято рішення 17.08.2011року , згідно якого ОСОБА_7, як новому власнику будинку, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою в тому ж розмірі, як у попереднього власника - ОСОБА_5 міської лікарні- площею 0,0760га для обслуговування та реконструкції викупленого будинку, що підтверджується судовими рішеннями ( а.с.131).

Поруч із викупленим приміщенням, власником якого став ОСОБА_7, знаходилась громадська вбиральня та септик.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні стверджувала, що ці споруди були в занедбаному стані (в факеліях) і з метою метою благоустрою території відповідач зніс туалет , а септик- засипав. Такі пояснення щодо санітарно-гігієнічного стану вказаних споруд узгоджуються з матеріалами справи.

Так, за зверненням позивачки ОСОБА_2 з метою перевірки фактів щодо дотримання санітарно-гігієнічних умов міською радою 25.03.2014року видано розпорядження про обстеження території по вул. Коперника, 3 . Комісією при обстеженні встановлено розлив з септика нечистот, що знаходиться на земельній ділянці, належній ОСОБА_7 та зобов'язано його до 01.04.2014року привести земельну ділянку у належний стан. ( а.с.210,214).

Позивачі, як на підставу заявлених вимог, покликались і на те , що громадську вбиральню збудували за власні кошти зі згоди ОСОБА_5 міської ради. А в судовому засіданні уточнили, що її будівництвом займався позивач ОСОБА_1, вклавши власні кошти.

Проте на підтвердження таких доводів позивачі всупереч вимогам ст. 60 ЦПК не надали жодних доказів, які б підтвердили величину затрат на будівництво громадської вбиральні та правомірність її зведення.

Що ж стосується пояснення свідка ОСОБА_9, то вона вказала на те, що на той час працювала на посаді заступника начальника відділу Держкомземагенства в м.Болехів і поступали скарги від ОСОБА_3., підприємців міста про те, що на території ОСОБА_5 ЦМЛ розвалюється вбиральня. З метою реконструкції вбиральні та вигрібної ями був надрукований типовий договір сервіту між ОСОБА_5 міською радою, ОСОБА_5 лікарнею, ОСОБА_11, але чи цей договір був підписаний сторонами не знає. Їй також відомо, що будівництвом нової вбиральні займався ОСОБА_1, але які саме роботи він проводив та на яку суму не може вказати. Оскільки пояснення свідка щодоздійснення будівництва вбиральні пощивачем ОСОБА_1 є неконкретизованими, то це не дозволяє суду зробити однозначний висновок, що мається шкода позивачеві та вона завдана неправомірними діями відповідача.

Також не заслуговує на увагу доводи позивача ОСОБА_1 про те, що будівництво вбиральні ним здійснювалось правомірно, на підставі договору (сервітутної угоди), а відтак, затративши кошти, він має право на їх відшкодування.

Так, зі змісту договору від 19.04.2007року, долученого ним на а.с.115-116 вбачається, що ВКФ "Форум" ( а не ОСОБА_1І.) набуде право на земельній ділянці по вул. Коперника провести роконструкцію туалетів, вигрібної ями та встановлення площадки під збірник для сміття.

Проте такий договір не вступив в законну силу і не породжує ніяких юридичних наслідків, оскільки не підписаний другою стороною договору- Болехівською міською лікарнею.

Будь-яких інших доказів щодо правомірності будівництва вбиральні та септику саме позивачами судом не здобуто.

Додані позивачами документи на а.с. 6-8, 50,197, 120 стосуються кооперативу "Пошук", ПП ВКФ "Форум", ПП "Азалія", однак такі юридичні особи не є сторонами у справі і будь-яких вимог до відповідачів вони не пред'являли.

З цих підстав необгрунтованими є твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він є власником спірного септика згідно свідоцтва про право власності, що міститься на а.с.20. Так, як за вказаним свідоцтвом власником септика, розміщеного на вул. С.Стрільців, 4а ( а не Коперника) є не ОСОБА_1, а ВКФ "Форум".

А , окрім того, 24.10.2014року (тобто після подій 25 березня 2014року, коли за твердженням позивачів засипано септик) ВКФ "Форум" відчужило адміністративно- господарські будівлі, в тому числі і септик ОСОБА_10, який і є новим власником .

А тому доданий позивачами кошторис на а.с.38-49 , в якому зазначено вартість будівництва вбиральні та септика по вул. С.Стрільців, 4а , виготовленого на замовлення ПП ВКФ "Форум" , який не є стороною у справі, не може бути свідчення величини витрат позивачів , оскільки позивачі, як встановив суд, не були власниками цих споруд і не довели правомірність здійснення їх будівництва, а , отже, і факт правомірності володіння цим майном .

Крім того, відшкодування вартості цих споруд передбачено лише для їх власників, якими не були позивачі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином, позивачі скористалися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, заявивши вимоги «про стягнення збитків», які відповідно до вищенаведених норм закону не підлягають задоволенню.

Оскільки, своїм рішенням, суд відмовляє позивачам в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, тому, відповідно до вимог цивільного законодавства не підлягають задоволенню вимоги і по відшкодуванню моральної шкоди, які, окрім того, не доведені позивачами.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

На підставі викладеного, ст.22, 1166, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,59, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5 міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ ГОЛОВЕНКО О.С.