Справа № 303/3769/15-ц
№ 2/303/2118/15
Рядок стат.звіту - 1
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Гутій О.В.

при секретарі Фозекош І.І.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

його представника ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Мукачівської міської ради, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Васко Михайло Іштванович, ОСОБА_6 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору про порядок конкретного користування, договору дарування від 30.04.2008року на ? частини будинковолодіння, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №207 від 12.08.2008 року та №772 від 06.11.2008 року, визнання недійсними свідоцтв про право власності, виданих на підставі цього рішення, визнання недійсним державного акту, виданого на ім'я ОСОБА_3, договору дарування будинковолодіння та земельної ділянки від 22.11.2010 року, визнання права власності на ? частину домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_10 -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Мукачівської міської ради, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І., ОСОБА_6, в якому просить визнати домоволодіння №21 по вулиці Краснодонській в місті Мукачево спільною сумісною власністю подружжя, визнати недійсним договір про порядок конкретного користування від 15 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО Васко М.І. за реєстром №4620, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №207 від 12 серпня 2008 року, визнати недійсними свідоцтва про право власності, видані на підставі цього рішення та скасувати їх реєстрацію та визнати за позивачем право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1

В подальшому, позивач збільшила позовні вимоги та просить визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати недійсним договір про порядок конкретного користування, договір дарування від 30.04.2008 року на ? частини будинковолодіння, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №207 від 12.08.2008 року та №772 від 06.11.2008 року, визнати недійсними свідоцтва про право власності, видані на підставі цього рішення, визнати недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3, договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки від 22.11.2010 року, визнати право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_10

Позовні вимоги мотивує тим, що 19 серпня 1958 року позивач з ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №301, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. З цього часу вони проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. 03 квітня 1972 року домоволодіння АДРЕСА_1 було подароване чоловікові позивача - ОСОБА_10, що стверджується договором дарування. В подальшому подружжя зробило прибудову та побудували надвірні споруди, які були узаконені на підставі рішення виконавчого комітету №243 від 19 жовтня 1994 року. Таким чином, домоволодіння, яке отримав чоловік відповідача на підставі договору дарування, зросла більше як вдвоє, а тому може бути визнано спільною сумісною власністю. Таким чином, позивач, як дружина, має право на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік - ОСОБА_10, помер, що стверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщину, яку позивач належним чином прийняла, так як постійно проживала з ним до смерті. Однак свої спадкові права не оформила у нотаріуса у зв'язку з відсутністю коштів. 28 липня 2014 року позивач від відповідача по справі ОСОБА_3 отримала попередження про заборону користування належним їй майном та саме з цього часу довідалася про те, що на підставі договору конкретного користування та рішення виконкому відповідач заволодів оспорюваним майном. Позивач також вказує на те, що її чоловік був інвалідом і в 2008 році тяжко хворів, не міг сам пересуватися так як у нього були ампутовані ноги та він потребував постійного догляду. Також він був паралізований та важко розмовляв, а тому чоловік фізично не міг бути в нотаріальній конторі і посвідчувати будь-який договір. Дозволу на відчуження належного позивачу нерухомого майна та дозволу на вилучення земельної ділянки від неї ніхто не брав, а тому, відповідно до ст. 369 ЦК України, такий правочин може бути визнано недійсним. Ознайомившись з матеріалами інвентарної справи позивач отримала копію реєстраційного посвідчення від 09.08.1972 року №1521, виданого на ім'я її чоловіка ОСОБА_10 та помітила, що в даному реєстраційному посвідченні міститься запис: «30.04.2008 року, за договором посвідченим приватним нотаріусом Мукачівського МНО Васко М.І. ОСОБА_10 подарував ОСОБА_3 ? частину вказаного будинковолодіння». Про наступні документи, а саме: договір дарування 30.04.2008 року; договір про порядок конкретного користування будинковолодіння від 15.07.2008 року; рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 12.08.2008 року за №207 «про розподіл будинковолодінь»; державний акт серії ЯЕ №464809, виданий на ім'я ОСОБА_3, яким підтверджується право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1; договір дарування будинковолодіння та земельної ділянки від 22.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Герцускі - Торжаш В.Л., реєстр №5811, позивачу не було відомо взагалі.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.09.2015 року до участі в справі залучено ОСОБА_5 в якості співвідповідача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні просила позов задоволити.

Представник третьої особи приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, інвентарні справи на будинковолодіння № 21 та НОМЕР_1 по вул. Краснодонська в м. Мукачево, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 03 квітня 1972 року, посвідченого нотаріусом Першої Мукачівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2.566 (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 з 19.08.1958 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 27.11.2008 року (а.с. 7).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 11.11.2008 року (а.с. 8).

Відповідно до ст.ст. 22,24,25 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них; якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; згідно із ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_10 отримав під час шлюбу у дар, за його життя позивач ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання цього домоволодіння спільною сумісною власністю не зверталася, тому позовні вимоги про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та проведення поділу майна подружжя із визнанням за позивачем права власності на ? частину будинку не підлягають до задоволення.

Також судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 30 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І., зареєстрованого в реєстрі № 3364, ОСОБА_10 подарував відповідачу ОСОБА_3 ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що відповідно до договору про порядок конкретного користування будинковолодінням, укладеного між ОСОБА_10 та відповідачем ОСОБА_3 від 15 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4620, у користування ОСОБА_10 перейшли такі приміщення будинковолодіння АДРЕСА_1: приміщення АІ 1-6 передпокій, 1-7 комора, 1-8 жила кімната, Б сарай; у користування ОСОБА_3 перейшли такі приміщення цього будинковолодіння: приміщення АІ 1-1 закрита веранда, 1-2 кухня, 1-3 комора, 1-4 жила кімната, 1-5 ванна, літ. Д літня кухня, літ. Д? сарай, літ. Г сарай, літ. Е сарай, літ. З вбиральня, споруди (а.с. 80).

Оспорюючи договір дарування від 30.04.2008 року та договір про порядок конкретного користування від 15.07.2008 року позивач посилається на те, що ОСОБА_10 був інвалідом, у 2008 році тяжко хворів, не міг сам пересуватися, потребував постійного догляду та допомоги, частково був паралізований та важко розмовляв. Крім того, позивач посилається на те, що не давала жодного дозволу на відчудження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Аналогічна норма міститься і в ст. 369 ЦК України, якою також встановлено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що згода другого з подружжя на розпорядження майном необхідна лише у випадку укладення правочину щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки будинковолодіння АДРЕСА_1 не являлося спільною сумісною власністю подружжя, то для його розпорядження згоди позивача не вимагалося.

Також судом встановлено, що ОСОБА_10 був інвалідом І групи, загальне захворювання, у 2007 році йому було проведено операцію - ампутація правої нижньої кінцівки, у 2008 році - ампутація лівої нижньої кінцівки (а.с. 17-23). Той факт, що ОСОБА_10 не міг пересуватися самостійно без стороньої допомоги не заперечується і іншими сторонами.

Однак, позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України не довела, що оспорювані договори суперчать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства і у зв'язку з цим не підлягають задоволенню її позовні вимоги про визнання недійсними договору дарування від 30.04.2008 року та договору про порядок конкретного користування від 15.07.2008 року.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 207 від 12.08.2008 року було поділено домоволодіння АДРЕСА_1 на два самостійні, а саме НОМЕР_2 яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 та НОМЕР_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 50). На підставі цього рішення були видані свідоцтва про право власності на ці домоволодіння.

Оспорюючи це рішення та свідоцтва, які були видані на його підставі, позивач посилається на те, що розподіл домоволодіння був проведений у 2008 році, коли ОСОБА_10 тяжко хворів, потребував сторонього догляду, однак також усупереч вимогам ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України не довела, що ОСОБА_10 не розумів значення своїх дій. З огляду на це позовна заява і цій частині не підлягає до задоволення.

Також 12 січня 2009 року відповідач ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого на підставі рішення Мукачівської міської ради № 772 від 06.11.2008 року, та згідно якого він є власником земельної ділянки площею, 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 76) .

Відповідно до договору дарування будинку з земельною ділянкою від 22.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 5811, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 будинок разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 55).

Позивач, оспорюючи державний акт на земельну ділянку серії ЯЕ 46409, рішення виконавчого комітету Мукачівскої міської ради № 772 від 06.11.2008 року (як зазначено в заяві про уточнення та доповнення позовних вимог) та договір дарування будинку з земельною ділянкою від 22.11.2010 року, всупереч вимогам вимогам ст.ст. 10,11,59,60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна з сторін зобов'язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, не зазначила в чому полягає їх неправомірність та яким чином ними порушуються її права та законні інтереси.

З огляду на це у задоволенні позову у цій частині також слід відмовити.

Крім того, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_10, а саме на будинок АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв.м., житлова 36,90 кв.м.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1, загальною площею 27, 90 кв.м., житловою 17,6 кв.м., яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітетут Мукачівської міської ради від 12.08.2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини проживали також його донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_13 (а.с. 9).

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Така позиція також викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», де у ч. 23 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача вона звернулася до державного нотаріуса з заявою про оформлення спадщини. При цьому даних про наявність на її ім'я заповіту матеріали справи не містять.

Крім того, дані про видачу її свідоцтва про право на спадщину, або про відмову у видачі такого в матеріалах справи також відсутні.

Отже, позивачем не надано суду належних доказів відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, зокрема відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для відмови у задоволенні і цієї позовної вимоги.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, то суд приходить до такого висновку.

Згідно із ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, інвентарної справи та пояснень позивача вона звернулася до нотаріальної контори про оформлення спадщини у липні 2011 року. 23.07.2011 року державний нотаріус направив запит до КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про видачу на руки пред'явнику Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - будинок № 21 по вул. Краснодонській в м. Мукачево (а.с. 128). Для отримання такого витягу позивач сплатила відповідний платіж 30.07.2011 року (а.с. 129), а 23.08.2011 року було зроблено відповідний витяг (а.с. 131).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач знала або могла дізнатися у серпні 2011 року про оспорювані нею договори, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради про розподіл будинковолодіння, видані на підставі нього свідоцтва про право власності, державний акт на право власності на земельну ділянку та рішення Мукачівської міської ради, на підставі якого він був виданий.

Натомість позивач звернулася з цим позовом 23.06.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, жодних доказів поважності причин пропуску строків позовної давності позивачем суду не надано.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що у задоволенню позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 21, 256, 257, 261, 267, 369, 377, 1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 25,28 КпШС Україи, суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Мукачівської міської ради, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Васко Михайло Іштванович, ОСОБА_6 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору про порядок конкретного користування, договору дарування від 30.04.2008року на ? частини будинковолодіння, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №207 від 12.08.2008 року та №772 від 06.11.2008 року, визнання недійсними свідоцтв про право власності, виданих на підставі цього рішення, визнання недійсним державного акту, виданого на ім'я ОСОБА_3, договору дарування будинковолодіння та земельної ділянки від 22.11.2010 року, визнання права власності на ? частину домоволодіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_10 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.В. Гутій