Справа № 2/760/4815/15 (№ 760/2978/15-ц)

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді: Бобровник О. В.
при секретарі: Яковенко Н. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського квартино-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, Житлової комісії Київського гарнізону, Начальника Київського гарнізону, Міністра оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати включити до списку розподілу постійного жилого приміщення у гарнізоні м. Києва та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського квартино-експлуатаційного управління Міністерства Оборони України, Житлової комісії Київського гарнізону, Начальника Київського гарнізону, Міністра оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати включити до списку розподілу постійного жилого приміщення у гарнізоні м. Києва та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 24. 03. 2011 року № 287 позивача було звільнено з військової служби, у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу та виключено зі списків особового складу частини згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2011 № 61.
Позивач зазначав, що він проходив військову службу на офіцерських посадах в Збройних Силах з серпня 1985 року по 31 березня 2011 року, в тому числі у Київському гарнізоні - з 15 грудня 2000 року по 31 березня 2011 року.
У Київському гарнізоні житловим приміщенням - квартирою для постійного проживання позивач не забезпечувався, з 28 вересня 2001 року позивач перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, при Генеральному штабі Збройних Сил України, кількість членів сім`ї - 3-чол., з 2007 року - найменування пільги «вислуга 25 календарних років», категорія, пільги - «першочерговий», з 15 листопада 2012 року категорія пільги - «позачерговий».
Відповідно до висновку медико-соціальної (експертної) комісії (МСЕК) від 21.06.2011. року позивачу встановлено третю групу інвалідності та відповідно до посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Протокольним рішенням житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України від 15.11.2012 року № 27 враховано зазначену пільгу «ветеран війни - інвалід війни» з 15 листопада 2012 року, категорія пільги - «позачерговий».
Позивач зазначає, що фактично протягом двох років з дня взяття на квартирний облік з категорією пільги «позачерговий» в порушення вимог ст. 46 Житлового кодексу, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч, 3 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу не було надано житлове приміщення для постійного проживання, що порушує права позивача.
В зв`язку із зазначеним позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, яка виразилась у не включенні позивача та членів його сім`ї до Списку розподілу постійного жилого приміщення у гарнізоні м. Києва протягом двох років з дня взяття на квартирний облік з врахуванням категорії пільги - «позачерговий» з 15.11.2012 року;
- зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України включити позивача та членів його сім`ї до Списку розподілу постійного жилого приміщення у гарнізоні м. Києва з числа новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільняємого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб в межах норм та санітарних і технічних вимог, встановлених, статями 47, 50 Житлового кодексу України, при першому розподілі цього житла;
- зобов`язати житлову комісію Київського гарнізону погодити рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання в м. Києві з числа новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільняємого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб в межах норм та санітарних і технічних вимог, встановлених статтями 47, 50 Житлового кодексу України, при першому розподілі цього житла;
- зобов`язати начальника Київського гарнізону погодити Список розподілу позивачу та членам його сім`ї постійного жилого приміщення в м. Києві з числа новозбудованого, виключеного зі службового, вивільняємого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб в межах норм та санітарних і технічних вимог, встановлених статтями 47, 50 Житлового кодексу України, при першому розподілі цього житла;
- зобов`язати Міністра оборони України, затвердити Список розподілу позивачу та членам його сім`ї постійного жилого приміщення в м. Києві з числа новозбудованого, виключеного зі службового, вивільняємого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб в межах норм та санітарних і технічних вимог, встановлених статтями 47, 50 Житлового кодексу України, при першому розподілі цього житла.
Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову.
Представник відповідача Київського КЕУ МОУ в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала в повному обсязі посилаючись на те, що передумовою для виникнення обов`язку у відповідача щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списками осіб на отримання такого житла. Позивач перебуває на квартирному обліку в загальній черзі та у списках осіб, які потребують забезпечення житлом позачергово, відповідно його ніхто не позбавляв права на забезпечення житлом, а задоволення позову призведе до порушення прав інших військовослужбовців, які перебувають в черзі на одержання житла перед позивачем. В зв`язку із зазначеним представник відповідача вважаючи вимоги позивача не обґрунтованими просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідачі: Житлова комісія Київського гарнізону, Начальник Київського гарнізону, та Міністерство оборони України в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали.
Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 24. 03. 2011 року № 287 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу та виключено зі списків особового складу частини згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2011 № 61.
Вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах в Збройних Силах з серпня 1985 року по 31 березня 2011 року, в тому числі у Київському гарнізоні - з 15 грудня 2000 року по 31 березня 2011 року.
Також вбачається, що у Київському гарнізоні житловим приміщенням - квартирою для постійного проживання ОСОБА_1 не забезпечувався, з 28 вересня 2001 року ОСОБА_1 перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, при Генеральному штабі Збройних Сил України, кількість членів сім`ї - 3-чол., з 2007 року - найменування пільги «вислуга 25 календарних років», категорія, пільги - «першочерговий», з 15 листопада 2012 року категорія пільги - «позачерговий».
Судом встановлено, що відповідно до висновку медико-соціальної (експертної) комісії (МСЕК) від 21.06.2011. року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності та відповідно до посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської РДА, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Протокольним рішенням житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України від 15.11.2012 року № 27 враховано зазначену пільгу «ветеран війни - інвалід війни» з 15 листопада 2012 року, категорія пільги - «позачерговий».
Позивач при зверненні до суду зазначав, що фактично протягом двох років з дня взяття на квартирний облік з категорією пільги «позачерговий» в порушення вимог ст. 46 ЖК, ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч, 3 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу не було надано житлове приміщення для постійного проживання, що порушує його права, в зв`язку з чим позивач просив суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.
Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог встановлених Житловим кодексом РСР та іншими нормативно - правовими актами.
Питання розподілу та надання житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 року № 5464-Х зі змінами та доповненнями.
Згідно зі ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні міністерств, державних комітетів та відомств.
Згідно зі ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Відповідно до п.4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил», затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 - військовослужбовці та особи звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10 до цієї Інструкції) або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11 до цієї Інструкції).
Крім того, пунктами 22, 29, 31, 32 Постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року «Про порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» житлові приміщення надаються лише військовослужбовцям які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Усі житлові приміщення для постійного проживання, які надходять до гарнізону для забезпечення військовослужбовців, розподіляються згідно з гарнізонною чергою. Виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку за рішенням квартирно-експлуатаційного органу, погодженим з гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини та затвердженим начальником гарнізону.
Таким чином передумовою для виникнення обов`язку у відповідача щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списками осіб на отримання такого житла.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Судом встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку в загальній черзі та у списках осіб, які потребують забезпечення житлом позачергово, відповідно його ніхто не позбавляв права на забезпечення житлом, а задоволення позову може призвести до порушення прав інших військовослужбовців, які перебувають в черзі на одержання житла перед позивачем.
Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Так, виконавці Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1992 року № 2011 - XII незалежно від викладеного вище поділу, діють в межах наданих їм повноважень щодо розпорядження певним обсягом виділених бюджетних коштів на реалізацію програм по забезпеченню військовослужбовців та членів їх сімей житлом.
За нормами статті 23 Закону № 2011-XII фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.
Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Частиною 2 статті 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове використання цих видатків.
Таким чином вбачається, що Міністерство оборони України вчиняє всі можливі додаткові дії для забезпечення військовослужбовців житлом.
Передумовою для виконання обов`язку щодо забезпечення житлом позивача передусім є наявність у відповідача такого житла, яке підлягає розподілу позивачу.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавцями програм по забезпеченню військовослужбовців житлом отримані бюджетні кошти були спрямовані на реалізацію цих програм, проте, виділених коштів з бюджету було значно менше від потреби.
З наведеного вбачається, що відповідачами виконано покладені обов`язки стосовно забезпечення позивача та інших військовослужбовців житлом, формуванням відповідних бюджетних запитів, але за відсутності необхідного фінансування і житла надати позивачу житло не мають змоги.
Таким чином вбачається, що ненадання коштів Міністерству оборони України для фінансування потреб для будівництва, купівлю житла, які відповідачами вимагались у бюджетних запитах, є об`єктивною причиною, що призвело до відсутності житла для забезпечення потреб військовослужбовців, у тому числі й позивача.
При цьому наявними у справі доказами спростовуються твердження позивача про те, що відповідачем 1 не вживалися заходи щодо належної реалізації права позивача на позачергове отримання житла.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням викладеного вище вбачається, що бездіяльність з боку відповідачів відсутня, а постійним житлом позивач буде забезпечений згідно з діючим житловим законодавством, відповідно до черги квартирного обліку, з урахуванням пільг по мірі надходження його до гарнізону м. Києва.
Згідно ст. 95 Конституції України, бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.
Виключно законом про Державний бюджет України визнаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Держава прагне до збалансованості бюджету України.
Тому в даному випадку вбачається, що Міністерство оборони України, залежне від надання коштів згідно з законом Про Державний бюджет з метою забезпечення житлом військовослужбовців.
Згідно статті 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Принцип верховенства закону припускає виключність закону, тобто підпорядкованість закону всіх юридичних актів (нормативних і застосовних) відповідно до їх субординації.
Конституція України має вищу юридичну силу.
Всі закони повинні відповідати Конституції, підзаконні нормативні - акти - законам, причому підзаконні акти приймаються і діють лише тоді, коли певні суспільні відносини не врегульовані законом.
З огляду на вищевикладене, вбачається, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки задоволення даного позову призведе до порушення прав інших військовослужбовців, які перебувають в черзі на отримання житла попереду нього, а також призведе до порушення чинного законодавства України, а саме Конституції України.
Крім того, слід зазначити, що позивача ніхто не позбавляв права на отримання житла, він перебуває на квартирному обліку і отримає житло, але згідно черги, як це передбачено чинним законодавством України.
Забезпечити позивача житлом без урахування квартирного обліку буде порушенням конституційних прав військовослужбовців, які перебувають на черзі разом з позивачем та порушення чинного законодавства.
Також, враховуючи стан забезпечення житлом військовослужбовців у м. Києві і те, що в черзі квартирного обліку попереду позивача перебуває значна кількість військовослужбовців, які мають рівнозначні пільги то позивача буде забезпечено житлом згідно з чергою.
З огляду на наведене вище, а також зважаючи на вимоги ст. 24 Конституції України щодо рівності громадян перед законом суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 21, 24, 47, 95 Конституції України, ст. ст. 43, 46, 60 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенін позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: