справа № 243/9576/15-ц
провадження № 2/243/5027/2015
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2015 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Хміль О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Словянську справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, -
В С Т А Н ОВ И В :
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовну заяву підтримує, з підстав наведених в ній, просить її задовольнити, проти вирішення позову у заочному порядку не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що у відповідності із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод», у період з 12 квітня 1983 року по 25 жовтня 1999 року (а.с.6).
Згідно із довідкою № 12-5221 від 06 березня 2014 року заборгованість по заробітній платі на день звільнення за період часу з червня 1998 року по жовтень 1999 року станом на 01 березня 2014 року складає 1148 грн. 89 коп. (а.с. 21).
Частиною 1 ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
З огляду на викладене, враховуючи наведені дані та визнання відповідачем суми заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 1148 грн.89 коп., оскільки саме ця сума була зазначена відповідачем у Довідці № 12-5221 від 06 березня 2014 року. Суд приймає до уваги вказану довідку щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки в ній прямо вказана сума, яка підлягає до сплати позивачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У відповідності з п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 25 жовтня 1999 року.
День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи, що визнається відповідачем.
Позивач звернулася до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 26 жовтня 1999 року тобто з часу звільнення по день винесення рішення по справі.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, а саме за період з 26 жовтня 1999 року по 19 жовтня 2015 року, день винесення рішення судом, виходячи з наступного.
Згідно Довідки № 12-5221 від 06 березня 2014 року, середньоденний заробіток за два останніх місці серпень-вересень 1999 року становить: (00 грн. 00 коп.+148 грн. 42 коп.)/( 00 год. 00 хв. + 192 год. 00 хв.)=00 грн. 77 коп. Х 8 год. 00хв.= 06 грн. 18 коп.
Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 1999 року по 19 жовтня 2015 року включно складає:
Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв'язку з цим, в даному випадку судом розглянути вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог у відповідності до ст. 11 ЦПК України.
Стосовно позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати,суд виходить з наступного.
За змістом вимог ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Стаття 34 введена в дію з 1 січня 1997 року згідно з Постановою ВР N 49/96-ВР від 20 лютого 1996 року.
За приписами вказаної Постанови зобовязано Кабінет Міністрів України:
- до 1 травня 1996 року з метою введення в дію статті 34 Закону України "Про оплату праці" розробити і затвердити положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи), внести пропозиції щодо посилення відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасній виплаті заробітної плати.
Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427.
З огляду на викладене, враховуючи той факт, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість по заробітній платі виникла станом на квітень 1998 року, спірні правовідносини в частині стягнення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати регулюються сам цим Положенням, а не Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за приписами ст.. 2, якого, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а за змістом ст. 8 вказаного закону, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2001 року.
У відповідності до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. За змістом п.3.Положення, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.
При цьому п.7 вказаного Положення передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) у виплаті компенсації може бути оскаржена працівником або уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у судовому порядку.
Позивачем не надано доказів на підтвердження виплати їй заборгованості та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про розмір заборгованості заробітної плати, після утримання податків і платежів, по місяцях за які вона утворилась Будь-яких доказів того, що така компенсація не була нарахована під час перебування в трудових відносинах із підприємством позивачем також не надано.
З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, оскільки суд позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір компенсації, в звязку із недоведеністю обставин, які повинні бути враховані при стягненні компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог позивачем.
Також, у відповідності до вимог ст.4 ЗУ Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше пяти розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
У відповідності до розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову(частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,209, 212-215, 224-228, п.2 ч.1 367 ЦПК України, ст.ст. 116,117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Содовий завод, місцезнаходження: вул. Чубаря, буд. 91, м. Словянськ, Донецької області, р/р 0166, у філії відділення ПІБ м. Словянська, МФО 334561, , судовий збір у розмірі 448(чотириста сорок вісім) грн. 22 коп. у дохід держави.

До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 жовтня 2015 року.

Головуюча суддя: О.В.Ільяшевич