Справа № 653/2161/15-ц
Провадження № 2/653/760/15
РІШЕННЯ

іменем України

30.09.2015

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Разумної А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Генічеська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог Генічеської державної нотаріальної контори про визнання майна спільною сумісною власністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи без самостійних вимог Генічеської державної нотаріальної контори, в якому просила визначити, що 7/10 часток житлового будинку з господарськими і побутовими спорудами, який розташований в м. Генічеську, провулок Пушкіна,13 належав ОСОБА_3, який помер 01.07.2009р. та ОСОБА_4, яка померла 11.12.2014р. на праві спільної сумісної власності по 7/20 частини кожному.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4. У 1975 році ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було побудовано будинок за адресою: м. Генічеськ провул. Пушкіна,11 (на теперішній час буд. №13). Після завершення будівництва рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради за №310 від 26 липня 1975 року затверджено розрахунок ідеальних часток на зазначене домоволодіння. Згідно вказаного розподілу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стало належати по 3/10 та 7/10 часток відповідно. Однак за життя ОСОБА_3 не встиг оформити своє право власності на вище вказану частину будинку, у звязку з чим на даний час позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно, що й стало підставою звернення до суд з позовом.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Представник Генічеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловив.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, та матеріали справи приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали 21 вересня 1949 року шлюб, про що Генічеським районним РАЦС Херсонської області видано свідоцтво про шлюб серії ЯС №387436. Від спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_7, яка в подальшому, після укладення шлюбу отримала прізвище «Шевгеніна».

30 липня 1952 року рішенням виконавчого комітету Генічеської ради Херсонської області ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку та зобовязано забудовника укласти договір в міському комунальному відділі.

На виконання вимог вказаного рішення, ОСОБА_3 1952р. укладено нотаріально посвідчений договір на право забудови з Міськкомунгоспом, та розроблено проект будинку. 03 серпня 1954 року комісією відділу комунального господарства складено акт про закінчення даного будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домогосподарства.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської ради депутатів за №310 від 26 червня 1975р. «Про затвердження ідеальних часток на домоволодіння №11(в подальшому №13) по провулку Пушкіна, в м. Генічеську» затверджено розрахунок ідеальних часток між співвласниками даного домоволодіння, а саме визначено, що ОСОБА_5 належить 3/10 часток, а ОСОБА_3 належить 7/10 часток.

01 липня 1975р. ОСОБА_5, на підставі рішення №310 від 26 червня 1975р. отримано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння №11 (на даний час №13) по провулку Пушкіна в м. Генічеську у розмірі 3/10 часток.

Однак, ОСОБА_3 право власності на 7/10 часток домоволодіння по провул. Пушкіна,11 (на даний час №13) згідно рішення №310 від 26 червня 1975р. не оформив.

22 вересня 2006 р. ОСОБА_3 склав заповіт, яким усе належне йому майно в рівних частинах заповідав ОСОБА_1 та ОСОБА_8

01 липня 2009р. помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом РАЦС Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області серії 1-КГ №090772 від 02 липня 2009р.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4, у силу ч.3 ст. 1268 ЦК України.

11 грудня 2014 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом РАЦС Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області серії 1-КГ №192517 від 12 грудня 2014р.

Після смерті ОСОБА_3, позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте в оформленні її спадкових прав на 7/10 частин домоволодіння по провул. Пушкіна 13 в м. Генічеську нотаріусом було відмовлено, через відсутність у її батьків правовстановлюючих документів на вказану частину майна, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз"яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. за №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за №56, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Відповідно до п. 23 вказаної Інструкції, на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток №4).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 набув право власності на 7/10 часток домоволодіння по провул. Пушкіна,11 (на даний час №13) згідно рішення №310 від 26 червня 1975р., проте його державну реєстрацію не здійснив.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частина 2 ст. 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, з врахуванням всього вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що дійсно позивач позбавлена на даний час можливості оформити своє право на спадщину на частину вищевказаного житлового будинку, який вона успадкувала після смерті батьків, оскільки право власності на вищевказану частину житлового будинку не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За вказаних обставин суд вважає за можливе визначити за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на 7/10 частин житлового будинку з господарськими і побутовими спорудами, який розташований в м. Генічеськ, провулок Пушкіна,13, по 7/20 частини за кожним.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити, що 7/10 часток житлового будинку з господарськими і побутовими спорудами, який розташований в м. Генічеськ, провулок Пушкіна,13 належав ОСОБА_3, який помер 01.07.2009р. та ОСОБА_4, яка померла 11.12.2014р. на праві спільної сумісної власності по 7/20 частини кожному.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_9