Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/1313/15-ц
Провадження №2/503/485/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Кодима, Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кодима, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спілки громадян - співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 16 липня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Спілки громадян - співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області, в якому просив визнати дійсною угоду купівлі-продажу боксів тракторної бригади та приміщення конюшні, які розташовані в с.Котовці Кодимського району Одеської області, та визнати за ним право приватної власності на це нерухоме майно.

В позовній заяві позивач вказав, що 01 січня 2014 року Спілка громадян співвласників майнових паїв прийняла рішення передати йому у власність вказане нерухоме майно. За наслідком укладеної угоди він сплатив Спілці оговорені грошові кошти, як ціну за придбане майно, після цього між ним та відповідачем був складений акт приймання-передачі вказаного нерухомого майна.

Зазначив також, що фактично між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, за умовами якого спірне майно перейшло у його власність після повної сплати його вартості.

Втім, протягом тривалого часу нотаріально посвідчити вказаний правочин він не може, позаяк відповідач фактично ухиляється від цього.

З цих підстав просив свій позов задовольнити, визнавши дійсною укладену між ним та відповідачем угоду купівлі-продажу спірного нерухомого майна, визнавши за ним право власності на вказане майно.

В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи без нього. Свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Спілки громадян-співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району ОСОБА_2 (голова Спілка) в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про визнання заявлених позивачем позовних вимог. В цій же заяві просив розглянути справу без участі представника Спілки (заява від 30 вересня 2015 року, вхідний №4291/15 від 09 жовтня 2015 року).

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву позивача ОСОБА_1, а також письмові докази, додані до неї, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, суд, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд з'ясовує предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

При цьому, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З позовної заяви позивача ОСОБА_1 вбачається, що рішенням загальних зборів Спілки громадян-співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району, оформленим протоколом від 01 січня 2014 року, позивачеві ОСОБА_1 були передані бокси тракторної бригади та приміщення конюшні, які розташовані в с.Котовці Кодимського району Одеської області.

Відповідно до ст.ст.7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» №2114-XII від 14 лютого 1992 року, до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

На виконання Указу Президента України від 29 січня 2001 року №62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору», наказом Міністерства аграрної політики України №62 від 14 березня 2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2001 року за №305/5496, був затверджений Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Пунктами 8 та 9 цього Порядку було передбачено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новоствореної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів співвласників.

Відповідно до п.п.4.1-4.3 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року №315, співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає зборам співвласників відповідну заяву. Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі у розмірі, еквівалентному вартості частки, визначеної договором про порядок володіння та користування майном. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який бажає отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним.

Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 01 січня 2015 року збори Спілки громадян співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області передали у власність позивачеві спірне нерухоме майно, зокрема бокси тракторної бригади та приміщення конюшні, які розташовані в с.Котовці Кодимського району Одеської області.

Фактично між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Сторони погодили всі істотні умови купівлі-продажу спірного нерухомого майна, зокрема, були погоджені сам факт купівлі-продажу нерухомого майна, визначена його ціна, порядок його передачі.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ такої категорії суди повинні зясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договір може бути визнано дійсним з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, фактичним власником спірного майна є Спілка громадян-співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області. Попри це, правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно не збереглися, що позбавило сторони можливості нотаріально посвідчити укладений ними договір купівлі-продажу.

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, яку позивач сплатив відповідачеві та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказане нерухоме майно та передав його позивачеві, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину.

Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору немає, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.

Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Спілки громадян-співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу боксів тракторної бригади та приміщення конюшні, які розташовані в с.Котовці вул.Трегубчака Кодимського району Одеської області, укладену 01 січня 2014 року між ОСОБА_1 та Спілкою громадян співвласників майнових паїв с.Котовці Кодимського району Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на бокси тракторної бригади та приміщення конюшні, які розташовані в с.Котовці по вул.Трегубчака Кодимського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Сопільняк О.М.