У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 03 червня 2007 року вона працювала головним експертом Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків в Публічному акціонерному товаристві «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») з робочим місцем у м. Луцьку.

На підставі наказу від 26 грудня 2014 року № 4022-к її було звільнено з роботи з 06 січня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>.

Вважає звільнення незаконним, оскільки порівняно з іншими працівниками, які залишились працювати в банку, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи, а тому має переважне право на залишення на роботі. Крім того, при ознайомленні з повідомленням про наступне вивільнення їй було запропоновано вакансії станом на листопад 2014 року, однак без зазначення істотних умов праці (не вказано робоче місце, розмір заробітної плати та інші умови).

Зазначила, що відповідно до врученого повідомлення про наступне вивільнення її повинні були звільнити 05 січня 2015 року, а не 06 січня 2015 року.

Вважає, що підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, для її звільнення не було, а тому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 26 грудня 2014 року № 4022-к, поновити її на посаді головного експерта Управління по роботі з проблемними активами корпоративного та малого бізнесу Департаменту контролю банківських ризиків з робочим місцем у м. Луцьку ПАТ «ВТБ Банк» та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 07 січня 2015 року по час поновлення на роботі в сумі 19 066 гривень 47 копійок.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва, при скороченні штату працівників власником був дотриманий порядок розірвання трудового договору, передбачений ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня П.О. Гвоздик Ю.Г. Іваненко