Справа № 758/9000/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

при секретарі - Цибі О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому пред»явив вимоги до свого сина про поділ квартири, просив визнати за позивачем право власності на 45/100 частини квартири, а за сином 55/100 частини, вважає цю квартиру спільною сумісною власністю подружжя , набуту в шлюбі ним та дружиною ОСОБА_3, яка померла в травні 2014р. і склала заповіт на сина ( відповідача по справі). За життя та до розірвання шлюбу між позивачем та дружиною, який відбувся у 1988р, вони разом з дружиною сплачували разом пайові внески за квартиру, тому вважає, що квартира є спільним майном подружжя, а згоди про поділ майна між сторонами не досягнуто, тому з даним позовом звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що повна сплата пайового внеску відбулась у 21.05.1991р. в сумі 6384,82 карбованці дружиною, оскільки вона була членом кооперативу ЖБК «Моторист», ордер на квартиру видавався на її ім»я на сім»ю у складі трьох осіб, , але він до розірвання шлюбу до 1988р. також вносив кошти, іншого житла в нього немає.

Представник позивача позов підтримав, при цьому посилався на ст.22 КЗпШС, ст.15 ЗУ «Про власність», вважає, що перебіг позовної давності починається з дня смерті колишньої дружини ОСОБА_3 - з травня 2014р., а не після їх розлучення, просив задовольнити вимоги в такій редакції, визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача та відповідача ( батька та сина), здійснити поділ спільного майна таким чином: за позивачем визнати право власності на 45/100 частки, а за відповідачем - 55/100 частки квартири.

Відповідач та його представник просили відмовити в позові, як необґрунтованому. Відповідач пояснював, що він доглядав за матір»ю, оплачував лікування, хоча в квартирі проживає батько, сестра та племінниця, тому вона і склала заповіт на його ім»я. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідач ще не отримав, право власності на квартиру не оформлено.

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, сцд приходить до висновку про відмову в позові. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 01.12.1988р, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.6)

З довідки, виданої на ім»я ОСОБА_3 головою правління та бухгалтером ЖБК «Моторист» вбачається, що ОСОБА_3 є членом кооперативу, сума пайового внеску в розмірі 6384,82 карбованці сплачена 21.05.1991р. у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення.

В своїх вимогах розмір часток квартири 45/100 та 55/100 представник позивача визначав відповідно до розміру внесення пайового внеску кожного в період шлюбу до 1988р. Одночасно зазначає, що згідно ст.22 КЗпШС ( в редакції 1969р, який діяв на момент перебування у шлюбі) нажите майно подружжя під час шлюбу є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, розпорядження, користування цим майном.

Якщо рівні права, то кожному з подружжя належатиме по ? частині, а з яких розрахунків і яким чином рахував представник позивача, що позивачу належить по Закону 45/100 частини, суду не доведено, не обґрунтовано.

До початку розгляду справи по суті, представником позивача не змінено предмету або підстави позову, не збільшував та не зменшував позовних вимог, не дивлячись на роз»яснення сторонам прав та обов»язків та сприянню судом всебічному та повному з»ясуванню обставин справи у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, представник позивача наполягав на вимогах саме в такій редакції і просив позов задовольнити. Але здійснити поділ майна подружжя, коли один з подружжя помер, не можливо, вимоги не коректні і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Крім того, позивачу відомо про складання заповіту від імені дружини, який не оспорюється. А посилання в заяві на те, що між позивачем та дружиною існувала усна домовленість про те, що дана квартира у випадку їхньої смерті буде поділена між дітьми ( ОСОБА_2 та ОСОБА_4»ю) у рівних частках, не підтверджена жодним доказом, тим більше, що між дітьми спір не існує, оскільки позивачем є батько.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість даних позовних вимог відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун