У х в а л а

26 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 В обґрунтування свого позову посилався на те, що 15 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір, який складався з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, після укладання якого ОСОБА_5 отримано кредитну картку «Універсальна».

2 березня 2012 року вказану кредитну карту переоформлено на престижну кредитну картку «Gold», згідно якої ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 16 тис 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Зазначив, що банк свої зобов'язання виконав, однак ОСОБА_4 своєчасно не погасив заборгованість за договором. У зв'язку з чим станом на 30 червня 2014 року ОСОБА_4 має перед банком заборгованість у розмірі 31 тис. 271 грн 10 коп.

У зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь зазначену суму.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 тис. 451 грн 22 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2015 року.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновку викладеному у постановах Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах статей 207, 258, 267, 625 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2013 року, 18 червня 20145 року, 18 березня 2015 року, 8 квітня 2015 року, 25 березня 2015 року, 8 липня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 19 березня 2015 року та 11 лютого 2015 року.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою- третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

ОСОБА_4 пропущено строк подання заяви про перегляд, однак заявник ставить питання про поновлення цього строку з посиланням на поважність причин його пропуску.

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що стверджується наявними у заяві доводами.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 26 червня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про те, що оскільки ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед банком не виконав, то у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Судом встановлено, що строк позовної давності не сплив, оскільки ОСОБА_4 перестав сплачувати кредит у червні, а у липні банк звернувся з позовом. При ухваленні рішення в частині стягнення неустойки судами застосовано строк позовної давності в один рік і стягнуто з ОСОБА_4 неустойку з 1 липня 2013 року по 30 червня 2014 року.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та постановах Верховного Суду України, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 10 квітня 2013 року, 8 квітня 2015 року касаційний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, клопотання про поновлення якого ним не заявлялося, а на застосуванні позовної давності наполягав відповідач;

- в ухвалах від 18 червня 2014 року, 8 липня 2015 року та постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року суд скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій виходив з того, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору;

- в ухвалі від 18 березня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 207, 258, 267, 625 ЦК України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк подання на заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук
Ю.Л. Сенін