Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Щур Надія Романівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та витребування квартири із чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко Віра Миколаївна, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Щур Надія Романівна, про визнання добросовісними набувачами, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_10, на рішення Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. і зареєстрованого у реєстрі за № 430, вона придбала квартиру АДРЕСА_1 та належним чином зареєструвала право власності на неї. Однак зазначена квартира вибула з володіння позивача за первісним позовом проти її волі, квартиру вона особисто нікому не продавала і нікого на це не уповноважувала. Вказувала, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року було укладено невідомою особою жіночої статі, яка діяла від імені ОСОБА_4 без відповідних на те повноважень. Зазначала, що на час укладення договору вона перебувала за межами України у Російській Федерації. Враховуючи викладене, просила позов задовольнити, оскільки квартира вибула з водіння позивача за первісним позовом як власника без її волі, а відповідно до вимог ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> вона має право на витребування квартири від відповідачів за первісним позовом.

У березні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_12, заперечуючи проти вказаних вимог, звернулися до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 не надала суду жодного доказу того, що квартира вибула з її володіння поза її волею, що ОСОБА_5 не мав права відчужувати їм спірну квартиру, а самі вони цього передбачити не могли. Вказували, що заволоділи квартирою законно, а не в результаті вчинення злочину і вважають себе добросовісними набувачами.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 21 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований у реєстрі за № 2137, щодо придбання квартири ОСОБА_5 у ОСОБА_4 Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 указану квартиру та передано її у володіння ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити квартиру від особистих речей та передати ключі від неї ОСОБА_4 після набрання рішенням суду законної сили. У задоволенні решти позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 та розподілу судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Виходячи з вимог ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, дослідивши докази у справі та надавши їм належну оцінку, вірно виходи із недоведеності позовних вимог щодо вибуття спірної квартири із володіння ОСОБА_4 поза її волею.

Так, судами встановлено, що із оспорюваного договору купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року вбачається, що він підписаний сторонами договору, а саме продавцем ОСОБА_4 і покупцем ОСОБА_5, договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстровано в реєстрі за № 2137.

ОСОБА_5 в суді першої інстанції підтвердив, що саме ОСОБА_4 продала йому квартиру.

Кударенко В.М. суду пояснила, що під час укладення спірного договору купівлі-продажу нею було встановлено особу продавця - ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги, що підпис у оспорюваному договорі купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року виконаний не ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження, оскільки приватним нотаріусом Кударенко В.М., яка посвідчувала укладення вказаного договору, надано пояснення у судовому засіданні, що особу продавця було встановлено на підставі паспорту громадянки Республіки Білорусь та тимчасової посвідки на проживання.

Згідно висновку експерта від 15 квітня 2015 року вирішити питання ОСОБА_4 чи іншою особою виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у договорі від 21 серпня 2013 року не видалося можливим.

Разом з тим, апеляційним судом було роз'яснено представнику позивача за первісним позовом право на подання повторного клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи для з'ясування питання, чи виконано підпис у спірному договорі купівлі-продажу від імені ОСОБА_4 нею чи іншою особою від її імені.

Проте, представник позивача за первісним позовом відмовився заявляти зазначене клопотання.

Отже, справжність підпису продавця квартири ОСОБА_4 від її імені у оспорюваному договорі купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року не спростована.

Крім того, ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири вона перебувала закордоном.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 21 серпня 2013 року недійсним та відсутність підстав для витребування квартири від

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку ст. 388 ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Отже, підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана