У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав у кредит кошти у розмірі 744 тис. грн на термін до 22 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за його користування. У рахунок забезпечення кредитних зобов'язань 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконував, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року позов банку про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 у розмірі 886 562 грн 82 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Після прийняття зазначеного рішення банк звернувся до боржника та інших осіб з письмовою вимогою про виселення протягом одного місця, однак така вимога виконана не була. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд задовольнити позов та виселити відповідачів з предмета іпотеки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з неповнолітніми ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із вимог, передбачених ст. 109 ЖК України, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Позивачем на адресу відповідачів були направлені письмові вимоги про виселення, однак ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у добровільному порядку предмет іпотеки не звільнили.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 744 тис. грн на термін до 22 серпня 2017 року із сплатою за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 23 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу. Ціна предмета іпотеки обумовлена сторонами договору і становить 992 тис. грн.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе кредитних зобов'язань рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 лютого 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором в розмірі 886 562 грн 82 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

14 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу від 8 серпня 2014 року про добровільне звільнення квартири в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги з усіма незареєстрованими членами сім'ї та іншими мешканцями.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Пунктом 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» передбачено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно із ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, зі змісту п. 1.3 кредитного договору убачається, що кредит надається для поліпшення якості окремого житлового будинку, а відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу 14 липня 2005 року.

Вирішуючи спір, суди на зазначені вимоги закону уваги не звернули, не встановили, за рахунок яких коштів було придбано іпотечне майно та чи було воно придбано за рахунок кредиту.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик