Провадження № 2/127/5309/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сімєю,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю.

Позов мотивовано тим, що 05.07.2014 року помер ОСОБА_3, який був рідним дідусем ОСОБА_1 і до дня своєї смерті проживав в будинку за адресою: вул. Пушкіна, 32, с. Сокиринці Вінницького р-н Вінницької обл., який належить останній на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.01.2005 року. На сімейній нараді було вирішено, що ОСОБА_3 посвідчує на імя ОСОБА_1 заповіт, а вона в свою чергу доглядає його до дня смерті. Тому 01.07.2005 року ОСОБА_3 заповів належну йому земельну ділянку ОСОБА_1 Після того, як померлий почав хворіти і йому потрібен був догляд, позивач запропонувала дідусеві проживати разом в належному їй будинку. Таким чином, ОСОБА_3 фактично з 2005 року проживав разом із нею за адресою: вул. Пушкіна, 32, с. Сокиринці Вінницького р-н Вінницької обл., що підтверджується довідкою. Єдиною спадкоємицею за законом у ОСОБА_3 була та є його дочка ОСОБА_2, інших спадкоємців, передбачених законом та пережилої дружини у ОСОБА_3 немає. Виходячи з викладеного вище та керуючись ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняла спадщину після смерті її дідуся ОСОБА_3, так як протягом шести місяців з дня його смерті не подавала до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. Однак, коли вона звернулась 17.01.2015 року до Вінницької районної ДНК по питанню оформлення спадкових прав, їх було відмовлено про що видана відповідна постанова. Для оформлення своїх спадкових прав вона вимушена звернутись до Вінницького районного суду Вінницької області для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою: вул. Пушкіна, 32, с. Сокиринці Вінницького р-н Вінницької обл. Однак, 19.03.2015 року ухвалою Вінницького району Вінницької області їх було відмовлено у відкритті окремого провадження за її заявою та розяснено звернутись до суду з даною вимогою в порядку позовного провадження.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1, проживала разом з ОСОБА_3 до дня його смерті 05.07.2015 року по вул. Пушкіна в с. Сокиринці Вінницького р-н Вінницької області.

Ухвалою суду від 17.08.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Сокиринецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області.

Позивач та її представник в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Представником позивача суду наданозаяву про розгляд справи у їх відсутність із зазначенням що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, при цьому повідомлено, що викладені обставини в позовній заяві ОСОБА_1 дійсно мали місце і ОСОБА_2 жодним чином їх не заперечує. Також зазначено про можливість проводити слухання даної справи без її участі. Представником співвідповідача - Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника із зазначенням про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.09.2015 року у прийнятті визнання ОСОБА_2 та Сокиринецькою сільською радою Вінницькогорайону Вінницької області позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.03.2015 року, яка набрала законної сили 25.03.2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті окремого провадження у справі за її заявою про встановлення факту проживання однієї сімєю. Розяснено заявнику необхідність звернутись до суду з даною вимогою в порядку позовного провадження. (а.с. 12)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 295393, виданого 08.07.2014 року виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 помер 05.07.2014 року в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 22. (а.с. 3)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Листом № 2366/01-16 від 09.09.2015 року в.о. завідувача Вінницької районної держнотконтори ОСОБА_4 повідомлено Вінницький міський суд Вінницької області, що відповідно до Спадкового реєстру спадкова справа на майно померлого 05.07.2014 року ОСОБА_3 не заводилась, до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не звертались. (а.с. 34)

Відповідно до заповіту, посвідченого 01.07.2005 року секретарем Антопільської сільської ради Андрушівського району Житомирської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 47, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів земельну ділянку частку (пай) розміром 3, 7358 га, яка належить йому на підставі державного акту серія ЖТ № 054124, своїй онуці ОСОБА_1. (а.с. 7, 8)

Судом не встановлено наявність інших спадкоємців, в тому числі і тих, хто має право на обов'язкову частку в спадщині померлого 05.07.2014 року ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не зверталась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її дідуся ОСОБА_3

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими повязується виникнення права на спадкування, встановлюються судом.

Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу на те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно довідки № 9, виданої 12.01.2015 року виконкомом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3, який помер 05.07.2014 року, на момент своєї смерті дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10)

Судом встановлено, що будинок № 32 по вул. Пушкіна в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 23.11.2015 року та реєстраційним посвідченням, виданим 30.12.2005 року ВООБТІ. (а.с. 4-6)

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до довідки № 76, виданої 05.02.2015 року виконкомом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 проживала без реєстрації в належному їй будинку, який знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 32, с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, разом з її дідусем ОСОБА_3, до дня його смерті 05.07.2014 року. (а.с. 9)

В січні місяці 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницької районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно її дідуся. Однак, державним нотаріусом ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва, про що винесено постанову № 104/02-31 від 17.01.2015 року. Відмова у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що на час відкриття спадщини позивач постійно не проживала із спадкодавцем, заяву про прийняття спадщини не подала. (а.с. 11)

Висновок про відсутність доказів постійного проживання ОСОБА_1 з її дідусем ОСОБА_3 на момент його смерті ґрунтується на паспортних даних про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 13 (зворот))

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Під вільним вибором місця проживання чи перебування розуміється право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає, що ОСОБА_1 необмежена у праві вибору нею місця її проживання, а реєстрація місця проживання жодним чином не зобовязує її постійно проживати саме за місцем її реєстрації, оскільки законодавством України передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1, на час відкриття спадщини, а саме 05.07.2014 року, постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: вул. Пушкіна, 32, с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області.

Окрім того, суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституція України передбачає право спадкування власності громадян і надає можливість кожному громадянинові розпоряджатися своїм майном на випадок смерті. Це конституційне право відображено і в Цивільному кодексі України (ст.ст. 1216, 1223 ЦК України). До того ж, згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як встановлено судом, ОСОБА_1 має право на спадкування за заповітом після смерті її дідуся ОСОБА_3

Таким чином, наявність або відсутність відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті позивача ОСОБА_1 не може обмежувати її у реалізації прав і свобод передбачених законодавством України, зокрема, обмежувати ОСОБА_1 у реалізації нею прав на спадкування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно для реалізації права позивача на спадщину, та оскільки в іншому порядку встановити цей факт не можливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 в будинку № 32 по вул. Пушкіна в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області на час відкриття спадщини, а саме 05.07.2014 року.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки дана особа є неналежним відповідачем у даній справі, позовні вимоги до даного відповідача є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, обєктом захисту є порушене право чи інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного захисту. Однак, судом не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача відповідачем ОСОБА_2, не встановлено невизнання чи оспорювання її прав, свобод чи інтересіввідповідачем ОСОБА_2

Суд вважає, що саме між позивачем та Сокиринецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області існують спірні правовідносини, враховуючи предмет спору, підстави звернення до суду з даним позовом та встановлені в ході розгляду обставини справи. Однак, заміна неналежного відповідача належним чи залучення співвідповідача можливі лише за клопотання позивача. Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою за відсутністю клопотання позивача, враховуючи положення ст. 33 ЦПК України. Клопотання про заміну неналежного відповідача ОСОБА_2 належним ні позивачем, ні її представником суду не заявлялось. Однак, представником позивача було заявлено клопотання про залучення Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в якості співвідповідача, яке було вирішено в судовому засіданні про що було постановлено відповідну ухвалу від 17.08.2015 року. Разом з тим, предявлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до такого відповідача.

Враховуючи клопотання представника позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за ОСОБА_1.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 15, 16, ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 29, ч. 1 ст. 383, ст.ст. 1216, 1217, 1218, ч. 2 ст. 1220, ст.ст. 1223, 1268, 1296 ЦК України, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-216, 218, 256, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, із спадкодавцем ОСОБА_3 в будинку № 32 по вул. Пушкіна в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області на час відкриття спадщини, а саме 05.07.2015 року.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: