Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/9140/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В..
№ провадження 22-ц778/4655/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_5 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позову зазначало, що згідно вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» та ЗУ «Про банки та банківську діяльність» АКБ «Форум» змінив з 19 квітня 2010 року назву на ПАТ «банк Форум», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКБ «Форум».

27 травня 2008 року між АКБ «Форум» та відповідачем був укладений кредитний договір № 0151/08/07-ZNv для придбання житлової нерухомості розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у сумі 40 000, 00 доларів США, зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами, строком по 25 травня 2018 року.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 22 вересня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 236 148 грн. 27 коп., еквівалент 17 578,23 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 1 336,00 доларів США, що еквівалентно 17 948 грн. 00 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 14 950,00 доларів США, що еквівалентно 200 840 грн. 29 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 617,97 доларів США, що еквівалентно 9 027 грн. 33 коп., поточна сума заборгованості за нарахованими процентами 317,57 доларів США, що еквівалентно 4 2666 грн. 28 коп., загальна сума заборгованості без штрафних санкцій 17 275,54 доларів США, що еквівалентно 232 081 грн. 90 коп., сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами 302,69 доларів США, що еквівалентно 4 066 грн. 37 коп.

Посилаючись на зазначені обставин просило суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № 0151/08/07-ZNv від 27 травня 2008 року у сумі 236 148 грн. 27 коп., еквівалент 17 578,23 доларів США, згідно офіційного курсу долара США, встановлено НБУ станом на 22 вересня 2014 року 1 долар США = 13,434133 грн.

У січні 2015 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «банк «Форум» про визнання кредитного договору недійсним.

В позові зазначав, що 27 травня 2008 року між ним та АКБ «Форум» був укладений кредитний договір на споживчі цілі на суму 40 000 грн. доларів США строком по 25.05.2018 року, зі сплатою 13,5% за користування коштами.

Вважає кредитний договір недійсним, оскільки укладений з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року.

Зазначає, що у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, тобто не має умов, які визнані обовязковими. Відповідачем не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, ОСОБА_3, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, не надано в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Таким чином, умови кредитного договору є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним кредитний договір № 0151/08/07-ZNv від 27 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2015 року обєднано в одне провадження позовні вимоги ПАТ «Банк «Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 травня 2008 року та позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» про визнання кредитного договору від 27 травня 2008 року недійсним.

У травні 2015 року ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_5 неодноразово уточнило позовні вимоги, зазначивши, що з моменту подання позову відповідачем не здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, в результаті чого станом на 17 березня 2015 року загальна заборгованість відповідача по кредитному договору складає 19 930,74 доларів США, яка складається з: 16 285,00 доларів США, що еквівалентно 354 553 грн. 52 коп. сума заборгованості по кредиту, 2 064,41 доларів США, що еквівалентно 44 943 грн. 00 коп. нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, 1 580,33 доларів США, що еквівалентно 34 404 грн. 38 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів.

Посилаючись на зазначені обставини остаточно просило суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 19 930,74 доларів США

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0151/08/07-ZNv від 27 травня 2008 року, яку складають: 16 286,00 доларів США заборгованість за кредитом, 2 064,41 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 34 196 грн. 52 коп. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В задоволені іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Банк Форум» залишити без задоволення, позов ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст.307,308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 і наявність правових підстав для дострокового стягнення боргу за кредитним договором. Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України „Про захист прав споживачів.

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК ); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між АКБ «Форум» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0151/08/07-ZNv для придбання житлової нерухомості розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у сумі 40 000, 00 доларів США, зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами.

Договором визначено, що повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів, щомісячне погашення Кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по Кредиту, цільове використання кредитних коштів - придбання нерухомого майна та встановлено кінцевий термін повернення кредиту до 25.05.2018 року. Позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти грошові кошти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти, сплатити проценти за користування грошима у розмірі та в строки, зазначені в Кредитному договорі, а у разі порушення зобов'язання - сплатити пеню та штраф

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 22 вересня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 236 148 грн. 27 коп., еквівалент 17 578,23 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів 1 336,00 доларів США, що еквівалентно 17 948 грн. 00 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів 14 950,00 доларів США, що еквівалентно 200 840 грн. 29 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 617,97 доларів США, що еквівалентно 9 027 грн. 33 коп., поточна сума заборгованості за нарахованими процентами 317,57 доларів США, що еквівалентно 4 2666 грн. 28 коп., загальна сума заборгованості без штрафних санкцій 17 275,54 доларів США, що еквівалентно 232 081 грн. 90 коп., сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами 302,69 доларів США, що еквівалентно 4 066 грн. 37 коп.

Укладений кредитний договір є публічним, тобто його умови є рівними і для інших позичальників, про його умови позичальник був повідомленим до моменту його підписання, тобто мав змогу на свій розсуд погодитись чи не погодитись з запропонованими умовами, скористатись іншою кредитною установою.

Свої зобов'язання за договором Банк виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в повному обсязі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку (а.с.12).

З моменту укладання кредитного договору і до 22.09.2014 року ОСОБА_3 належним чином виконував умови договору, вносив щомісячні платежі у розмірі і строки відповідно до графіку погашення кредиту, що спростовує його доводи про недосягнення сторонами згоди щодо суттєвих умов договору.

02.09.2014 року на адресу позичальника Банком було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій у зв`язку із порушенням умов кредитного договору, несплати належних сум кредиту та відсотків, банк вимагав протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити суму кредиту (а.с.17-18).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Сторонами у справі не оспорюється, що ОСОБА_3 з вересня 2014 року належним чином не виконував умови договору, порушував встановлені кредитним договором строки повернення кредиту і сплати процентів, досудову вимогу Банку про дострокове повернення коштів залишив без задоволення.

Згідно розрахунку, наданого Банком, станом на 17.03.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 19 930,74 дол. США, із яких: 16 286,00 дол. США - за тілом кредиту,що еквівалентно 354 552,42 гривні, 2 064,41 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом;що за курсом НБУ станом на 17 березня 2015 року становить 44 943,00 гривні, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів 34 404,38 гривень. (а.с.160-165).

Вказаний розмір заборгованості у відповідності до ст.ст.526,536,610,1050 ч.2 ЦК України обгрунтовано стягнутий судом першої інстанції з позичальника на користь Банку.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність кредитного договору вимогам діючого законодавства, недосягнення сторонами згоди щодо його суттєвих умов, являються неспроможними.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, укладений сторонами кредитний договір містить всі суттєві умови, передбачені ст.ст.1054,1055 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Так, з кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені сума кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, тощо. Позивач погодився на отримання кредиту та був ознайомлений з його умовами, що запропоновані Банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести штрафні санкції.

Позивач погодився з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень, протягом шести років виконував його умови, погашаючи кредит у відповідності з графіком платежів.

Заборони на включення до договору, умов передбачених ним, чинне законодавство не містить.

Умови договору не можуть вважатись такими, що порушують права і інтереси позичальника, оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України ).

ОСОБА_3 міг відмовитися від укладення кредитного договору на таких умовах, що визначені цим договором.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень, отриманням коштів у кредит, виконанням умов договору протягом шести років позичальник підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма його умовами.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України „ Про захист прав споживачів правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, позичальник не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами даного договору.

Статті 10,60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_3 не наведено переконливих доказів на підтвердження того, що спірний договір не відповідає вимогам ст. 6 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та є правочином, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, який є недійсним відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів .

Так, абзацом третім частини першої статті 11 закону України „Про захист прав споживачів визначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Частину першу статті 11 доповнено абзацом третім згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011 року, проте вказана норма набрала чинності 16.10.2011р. та не має зворотної дії у часі. А договір між сторонами укладений 27 травня 2008 року.

Укладаючи вказаний договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було. Саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Ствердження в позові і апеляційній скарзі про те,що банком у порушення вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів не було надано позивачу у письмовій формі до укладення договору інформації щодо наявних форм кредитування, типу відсоткової ставки, орієнтовної сукупної вартості кредиту,графіку платежів,переліку витрат,пов"язаних з одержанням кредиту,його обслуговуванням,витрат на страхування та інше, про невідповідність укладеного кредитного договору і вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, є неспроможними, оскільки позивачем не надано суду доказів того,що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на його усвідомлення і обізнаність щодо змісту укладеного договору, а ствердження про таку необізнаність спростовуються здобутими доказами- умовами кредитного договору, узгодженого сторонами до його підписання- зокрема, п.1.1;7.2 кредитного договору, заявою ОСОБА_3від 14.05.2008р.(а.с.5).

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті. Відтак, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Тому стягнення заборгованості у іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства і відповідає умовам договору, який був укладений між сторонами у іноземній валюті ( в доларах США).

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності кредитного договору вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів, а саме, щодо неналежної форми договору, підтвердження не мають і спростовуються безпосередньо кредитним договором, який за формою відповідає вказаному Закону (ч. 4 ст. 11).

Неспроможні доводи і в тій частині,що умови договору є несправедливими,які не містять у собі відповідальність банку. Із кредитного договору вбачається,що пунктом 3.1 передбачені обов"язки банку як сторони у договорі, а пункт 4.3 Договору передбачає відповідальність як позичальника так і банку за повне або часткове невиконання умов договору, тому суд правильно не погодився з твердженням позивача про несправедливість кредитного договору.

Посилання позивача на недійсність оспорюваного правочину із зазначених ним норм ЦК України, порушення прав, визначених Законом України „Про захист прав споживачів , спростовуються наявними у справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства, що встановлені законом для договорів даного виду, позивачем не надано доказів недійсності договору, не встановлено таких і судом апеляційної інстанції.

Таким чином, правильно встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: