Справа № 308/8845/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Леско В.В., Кожух О.А.,

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, 3-х осіб ОСОБА_2, приватного нотаріуса Митровцій Юрія Юрійовича про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а :

Відповідачка ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 522 грн. судового збору.

У апеляційних скаргах просять скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 апеляційні скарги не визнав, просив такі відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Сторони та треті особи у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_1 втретє надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши причиною неявки перебування з 08.10.2015 на амбулаторному лікуванні. Однак, зважаючи на те, що відповідач є апелянтом, її позиція суду відома, оскільки викладена в апеляційній скарзі, колегія суддів вирішила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 15 грудня 2006 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого позивачка купила квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку за нею було зареєстровано в установленому законом порядку, що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2007 року (а.с.7-10).

У 2012 році ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку вказаний договір купівлі-продажу квартири, і рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2006 року - відмовлено (а.с.18-20)

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 листопада 2012 року - скасовано і ухвалено нове рішення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири в м.Ужгород по вул.Грушевського,53/43 від 15 грудня 2006 року.

Застосовано наслідки недійсності правочину, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 52200 грн.

Визнано ОСОБА_7 власником квартири АДРЕСА_1 на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15-17).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 лютого 2013 року скасовано, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2012 року - залишено в силі (а.с.11-14).

В той же час, протягом періоду між прийнятим рішенням апеляційним судом Закарпатської області від 12.02.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013 року, ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до суду про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно, за результатом розгляду якої, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2013 року визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом за померлою ОСОБА_7 Зобов»язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати право власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру (а.с.25-26).

Зареєструвавши за собою право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 17.05.2013 року продала її ОСОБА_1, про що було укладено відповідний договір купівлі-продажу квартири, яка в цей же день зареєструвала за собою право власності на цю квартиру, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.92).

Позивачка ОСОБА_4 дізнавшись про рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2013 року оскаржила його в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21.03.2014 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2013 року і ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, 3-ї особи приватного нотаріуса Митровцій Юрія Юрійовича про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовлено.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно :

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року (справа №6-146цс13), який відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже встановивши, що рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_2 було визнано право власності на спірну квартиру, в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно вважав, що квартира вибула з володіння ОСОБА_4 поза її волею і вона вправі витребовувати її від добросовісного набувача ОСОБА_1 за правилами ст.388 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги, які подані відповідачкою ОСОБА_1 та 3-ю особою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхиленню, оскільки суд першої інстанції рішення ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :