Справа № 464/4203/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/6667/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановила:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, просила розірвати шлюб, зареєстрований 07 червня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 790.

Вимоги обґрунтовувала тим, що подружні стосунки між ними не склались з вини відповідача, оскільки останній у зв'язку із своєю роботою рідко перебував вдома. Його періодична поява в сім'ї не змогла забезпечити між ними морального, душевного взаємозв'язку та сімейного благополуччя. Від шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач приховував доходи та матеріально не забезпечував сім'ю. З вересня 2014 року у нього з'явилася інша жінка, що і призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. З 24 березня 2015 року вони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, а тому переконана, що сім'я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально.

Оскаржуваним заочним рішенням позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 07 червня 2001 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 790.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, вважає незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що наданий судом термін для примирення був надто коротким, а з урахуванням часу спільного життя 14 років, сварка, що стала причиною тимчасового не проживання, не може свідчити про стійкість неприязних відносин між ними.

На його думку, висновок суду про неможливість подальшого з позивачем спільного проживання є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи.

Просить скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 рокута ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Позивач ОСОБА_3 викликалася в судове засідання та не з»явилася, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а.с. 62).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів приходить переконання, що подану апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 07 червня 2001 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 790 (а.с. 4).

У шлюбі в сторін народилися двоє дітей, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 8).

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Добровільність шлюбу - це одна з його основних засад.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, дотримуючись роз"яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», застосовував заходи для примирення подружжя, а саме ухвалою від 15.06.2015 року надав сторонам термін для примирення тривалістю один місяць (а.с. 27).

Однак, примирення між сторонами протягом строку, наданого судом, не відбулося, позивач надалі наполягала на розірванні шлюбу.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що на даний час у сторін склалися різні характери та погляди на життя, сім'я фактично розпалася, сімейного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сім»ї суперечить інтересам позивача, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, шлюб існує формально, примушування до такого не допускається.

Крім цього, колегіє суддів звертає увагу на те, що справа про розірвання шлюбу перебувала на розгляді у суді першої інстанції з травня 2015 року, однак станом на даний час, примирення між сторонами так і не відбулось.

Таким чином, судова колегія вважає, що місцевим судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин