Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-1824/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2010 року Первомайский міськрайонний суд Миколаївської області у

складі:

головуючого - судці Козаченка Р.В.,

при секретарі судового засідання - Ветошкіній Ю.В.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

встановив:

28 липня 2010 року позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначали, що з 1980 року користуються житловим будинком з прибудинковими будівлями за адресою: м. Первомайськ, вул. Черняхівського, 22. Даний будинок купила громадянки ОСОБА_5 мати позивачки ОСОБА_6, яка померла 13 липня 2008 року. Посилаючись на те, що позивачі, які є подружжям, користуються будинком більш як десять років, тому згідно зі ст. 344 ЦК України необхідно визнати за ними в рівних частках право власності на будинок з господарчими спорудами за вказаною вище адресою.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, оскільки відсутні докази на підтвердження правомірності володіння будинком, а також строк володіння нерухомим майном, необхідний для розгляду питання про набуття права власності за набувальною давністю, за діючим ЦК України не склав більш як десять років, і до того ж позивачі до компетентних органів влади з питанням реєстрації права і власності не зверталися.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, судом було встановлено, що в березні 1966 року між громадянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений в усній формі договір купівлі-продажу будівлі (времянка) за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Черняхівського, 22. На підтвердження укладеного договору ОСОБА_5 надала ОСОБА_6 дві розписки від 7 та 12 березня 1966 року про отримання коштів за продану будівлю.

В подальшому, позивачі, які перебували в шлюбі та проживали разом з ОСОБА_6, яка була матірю позивачки, здійснили за даною адресою будівництво будинку та господарських споруд біля нього. Документів про будівництво складено не було.

Згідно акту державної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта експлуатацію від 13 грудня 2007 року комісія прийняла в експлуатацію наступні будівлі: господарські сараї розміром 5,22 х 3,40 м., 5,45 х 1,50 м., 3,85 х 1,70 м., 2,75 2,30, веранда розміром 3,0 х 2,55 м., туалет розміром 1,55 х 1,35 м., літній душ розміром 1,25 х 1,0 м. В звязку з тим, що дозвіл на будівництво був виданий ОСОБА_5, тому в акті зазначено, що забудовником є вона.

В той же час, в даному акті нічого не зазначено про будівництво та прийняття експлуатацію самого житлового будинку.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державні реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При цьому пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності] цим Кодексом. Враховуючи, що діючий ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому визнання судом за позивачами права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 року.

Окрім цього, слід зазначити, що згідно довідки від 17 серпня 2010 року, виданої на запит суду комунальним підприємством «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації», будівля за вказаною адресою числиться до цього часу за ОСОБА_5 Н.Д.1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності у кількості кімнат від 1 до 5, посвідченого Первомайською державною нотаріальною конторою від 30 травня 1959 року; право власності не зареєстроване.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Також, згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була їм відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил право власності на самочинно побудовані споруди може визнати лише суд. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Спірний будинок є самочинною будівлею, оскільки збудований без належно затвердженого проекту і до цього часу не введений у встановленому порядку в експлуатацію. Як вже було зазначено, в експлуатацію були введені тільки господарчі споруди на імя забудовника.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже при зверненні до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво або ж за набувальною давністю може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Однак, враховуючи зміст та вимоги ст. ст. 328, 376 ЦК України, ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», ст. 301 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7.02.2002року та п. 6 Додатку №1 до нього, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМУ №923 від 8.10.2008 року, Постанови КМУ № 1035 від 9 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», позивачами не було надано суду доказів того, що вони зверталася до компетентних органів з питанням реєстрації права власності на будівлі.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть їсть у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю на будинок з прибудинковими будівлями, розташований за адресою :Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Черняхівського, 22 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: