провадження № 2/760/5644/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

10.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, 18.08.2014 Солом'янський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 146 680 грн. основного боргу за сумою позики та 1 466,80 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2014, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.08.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 146 680 грн. основного боргу за сумою позики, 9 869,16 грн. процентів за користування позикою за період з 26.07.2013 до 02.07.2014, 1 543,15 грн. - 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК за період з 25.02.2014 до 02.07.2014 та 1 580,92 грн. судового збору.

23.01.2015 Солом'янський районний суд м. Києва видав виконавчий лист у цивільній справі № 2-2724/14.

20.02.2015 державний виконавець на підставі виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої боржнику ОСОБА_4 необхідно було добровільно сплатити суму боргу у розмірі 158 092,31 грн. до 27.02.2015.

У встановлений строк відповідач добровільно рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2014 не виконав.

Однак, 10.03.2015 відповідач перерахував на депозитний рахунок ВДВС Солом'янського РУЮ суму боргу у розмірі 158 092,31 грн., яка в подальшому була перерахована на рахунок позивача.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання рішення суду, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 3 235,48 грн. та інфляційні витрати у сумі 54 750,28 грн. (всього 57 985,76 грн.) за період з 03.07.2014 по 09.03.2015.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.08.2014 у справі № 760/5529/14-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 26.07.2013 у розмірі 146680,00 грн. та витрати по оплаті судового збору у сумі 1 466, 80 грн. У решті позовних вимог відмовлено (а.с.7-10).

Рішенням Апеляційного суд м. Києва від 02.12.2014, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.08.2014 було частково скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, відповідно до якого, позовні вимоги ОСОБА_3, задоволено частково та стягнуто на його користь із ОСОБА_4, заборгованість за договором позики від 26.07.2013 року, яка складається з:

146 680 грн. - борг за сумою позики;

9 869,16 грн. - проценти за користування позикою за період з 26.07.2013 до 02.07.2014;

1 543,15 грн. - 3 % річних, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК за період з 25.02.2014 року до 02.07.2014. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім цього, стягнуто із ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3, 1 580, 92 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (а.с. 15).

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 20.02.2015 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2724/14 від 23.01.2015, виданого Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 158 092,31 грн. та надано строк для добровільного виконання щодо сплати суми боргу до 27.02.2015 (а.с. 18).

10.03.2015 відповідач здійснив перерахунок суми боргу у розмірі 158 092,31 грн. на депозитний рахунок ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві що підтверджується копіями квитанцій № 22595599 від 10.03.2015 та № 22605793 від 10.03.2015 (а.с. 19).

На підставі розпорядження № 2/3 ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві перерахувало на користь позивача зазначені грошові кошти (а.с. 20).

Враховуючи те, що відповідач не виконав рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, тобто не сплатив 158 092,31 грн. до 27.02.2015, позивач надав суду розрахунок, відповідно до якого відповідальність відповідача за порушення грошового зобов'язання за період з 03.07.2014 по 09.03.2015 складає: 3 235,48 грн. - 3% річних та 54 750,28 грн. - інфляційні витрати, а всього 57 985,76 грн. (а.с. 21-22).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Стаття 625 ЦК встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити що є зобов'язанням і які зобов'язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК визначає, що «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку».

Позивач виходив з того, що рішення суду, яким стягнуто основну суму боргу, проценти за користування позикою та 3 % річних є грошовим зобов'язанням, за порушення якого настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК.

Однак, стаття 625 ЦК розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання», книги 5 «Зобов'язальне право», яка регулює зобов'язальні правовідносини.

Зобов'язальні правовідносини з рішення суду не виникають, адже рішення суду підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність і визначеність.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своєму листі від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Ухвалюючи рішення, суд виходив із суті правовідносин, що склалися між сторонами.

Встановивши спірний характер правовідносин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав застосування статті 625 ЦК, оскільки між сторонами не виникли зобов'язальні правовідносини.

Керуючись статтями 11, 509, 625 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 До ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко