АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7574/15 Справа № 2-376/11 Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Козлова С.П.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Башмачанська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, відділ Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.33-36 т.1) до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, вказуючи на те, що їй належить земельна ділянка площею 0,0350 га по АДРЕСА_1, а сусідня земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить відповідачеві. В 2010 році останній знищивши межові знаки, встановив паркан з бетонних плит по її території, змінивши конфігурацію її земельної ділянки, чим спричинив їй моральну шкоду.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_3 звільнити її незаконно зайняту земельну ділянку, привести земельну ділянку у придатний для користування стан, встановивши паркан у встановлених законом межах та повернути земельну ділянку у її власність, стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Ухвалою від 15 серпня 2012 року суд залучив до участі в справі в якості позивача правонаступника ОСОБА_2 (а.с.32 т.2), яка уточнила позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати існуючу бетонну огорожу та встановити її згідно межі, зазначеної в державному акті, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати за технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки у розмірі 600 грн. та витрати пов'язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи та виготовленням технічного звіту у розмірі 3 762,56 грн. (а.с.151-154 т.2).

В липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи зустрічним позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.68-70 т.1, 190-193 т.3). Вказував на те, що з 1998 року він є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3, яка граничить з із земельною ділянкою АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, а на сьогодні - ОСОБА_2 Посилаючись на те, що під час надання земельної ділянки у власність ОСОБА_5 межі земельної ділянки не були узгоджені з ним, як суміжним власником, це призвело до накладання площі вказаної земельної ділянки на його земельну ділянку, що порушило його права та вимоги земельного законодавства, а також на те, що ОСОБА_5 першою зареєструвала свою земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номеру, що перешкоджає йому зареєструвати свою земельну ділянку, ОСОБА_3 просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 12 листопада 2007 року, кадастровий номер № НОМЕР_2 на земельну ділянку, що перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 2012 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, ставить питання про його скасування в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та про ухвалення нового рішення.

В іншій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню.

У відповідності зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 07 лютого 1998 року, виданого на підставі рішення Башмачанської сільської ради №14/XXI від 27 грудня 1993 року, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,41 га, розташована на території Башмачанської сільської ради.

Земельна ділянка площею 0,0350 га по АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Башмачанської сільської ради №6-4/V від 19 липня 2006 року, а пізніше її успадкувала ОСОБА_4, після смерті якої земельну ділянку успадкувала ОСОБА_2

Спори сторін про межі вказаних земельних ділянок неодноразово були предметом розгляду органів місцевого самоврядування. В результаті обстеження належної ОСОБА_3 земельної ділянки було встановлено відсутність частини межових знаків, які були замінені ним в 2010 році встановленням залізобетонного паркану, внаслідок чого змінено конфігурацію земельної ділянки, що підтверджується актом від 18 липня 2011 року.

Рішенням Башмачанської сільської ради №8-9/УI від 23 серпня 2011 року було затверджено вказаний акт та зобов'язано ОСОБА_3 відновити межові знаки на належній йому земельній ділянці для вирішення питання по межовому спору.

За висновком судової земельно-технічної експертизи №4316-12 від 26 червня 2013 року фактичні розміри та конфігурація вищезазначених земельних ділянок не співпадають з розмірами, конфігурацією та межами згідно державних актів на дані земельні ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що вона не надала доказів здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку та доказів успадкування будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці, а тому у неї не виникло право власності на земельну ділянку та право на звернення до суду з даним позовом.

З таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

У відповідності з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому з цього часу земельна ділянка належить ОСОБА_2 10 серпня 2012 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, а 11 грудня 2013 року - на розташований на цій земельній ділянці будинок. В той же день, а саме 11 грудня 2013 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.238 т.3).

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, а також те, що дану справу було відкрито ще за позовом ОСОБА_4, а після її смерті залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2, постановлене судове рішення в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення вимог в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати встановлену ним бетонну огорожу.

Питання про зобов'язання відповідача встановити бетонну огорожу в іншому місті не є способом захисту порушеного права позивача, а тому не підлягає задоволенню.

Вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За положеннями ст.1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання, є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктоздатне зобов'язання - це зобов'язання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобов'язання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Земельним кодексом не передбачено відшкодування моральної шкоди, а тому підстави для задоволення вимоги ОСОБА_2 в зазначеній частині відсутні.

В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути документально підтверджені витрати по проведенню земельно-технічної експертизи та складенню технічного звіту у розмірі 3 762,56 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір у розмірі 134,50 грн., а всього 3 897,06 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу бетонної огорожі встановленої між земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по проведенню земельно-технічної експертизи та складенню технічного звіту у розмірі 3 762,56 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір у розмірі 134,50 грн., а всього 3 897,06 грн.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О.

Козлов С.П.