Справа № 588/350/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 р. м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Шевченко В.С.,

секретаря Лободи Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 10.10.2003 року вона стала проживати з ОСОБА_2, як жінка та чоловік однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, але і без перебування у іншому офіційно зареєстрованому шлюбі.

Проживали вони постійно за адресою: пров.Братський,18, м.Тростянець, у будинковолодінні, яке належить на праві власності її батьку ОСОБА_3

Спільних дітей вони не мають. За час спільного життя вони вирішили придбати для сім'ї транспортний засіб - легковий автомобіль марки "Geely", на який стали накопичувати кошти та 28.11.2014 року у автосалоні магазину "Geely" по вул.Черепіна,19, м.Суми, разом у спільну власність придбали автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, вартість якого склала 153900 грн.

11.12.2014 року провели державну реєстрацію даного автомобіля, яка була проведена на відповідача, за її згодою.

15.01.2015 року поки її не було вдома, чоловік зібрав речі та з автомобілем переїхав до своєї матері на вул.Першотравнева,1 в с.Олексине Тростянецького району Сумської області.

На пропозиції вирішити питання добровільно від відповідача надходила відповідь звертатися до суду, де довести права на автомобіль, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом, в якому просила:

-визнати, придбаний у власність 28.11.2014 р., легковий автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за наслідками придбання автомобіля у власність співвласниками як жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу і без перебування у іншому офіційно зареєстрованому шлюбі, з визнанням за ОСОБА_1 права власності на ? частину легкового автомобіля марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, та стягненням в порядку реального поділу майна подружжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості ? частини даного автомобіля в розмірі 76950 грн.;

-за наслідками розділу майна подружжя легковий автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, залишити у володінні, користуванні і розпорядженні ОСОБА_2, припинивши право спільної сумісної власності на даний транспортний засіб за ОСОБА_1, після сплати ОСОБА_2 вартості ? частини даного автомобіля в розмірі 76950 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила встановити, що вона з відповідачем проживали однією родиною та визнати за нею право власності на ? частину легкового автомобіля марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, з подальшою виплатою відповідачем половини його вартості. При цьому, позивач пояснювала, що з відповідачем вони проживали як одна сімя, вели спільне господарство, виховували її дітей від першого шлюбу, мали спільний бюджет (її зарплата та його тимчасові заробітки). Останні 3 роки відповідач приїздив на 10 днів, допомагав, турбувався про неї як жінку. Також відповідач ходив до дітей у школу, був на випускному. З 2011 р. по серпень 2014 р. вона збирала депозит, на якому знаходилися кошти в сумі 77 000 грн. Також відповідач висилав кошти, коли перебував на заробітках, які вона витрачала на продукти, ліки, сплачувала аліменти першій жінці. Збирали кошти на депозиті для купівлі автомобіля, на який вона збирала як переслані відповідачем кошти, так і свої кошти.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги його довірителя, просив визнати вказаний автомобіль спільним сумісним майном, визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля та зобовязати відповідача виплати його довірителю половину вартості автомобіля в сумі 76950 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що вони не обгрунтовані, не було доведено факт проживання сторонами однією сімєю. Автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, був куплений ОСОБА_2 за 84700 грн. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши позивача, представників сторін, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинковолодінні, яке належить на праві власності її батьку ОСОБА_3 (а.с.4,8-17).

Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку не зареєстрований.

Згідно довідки виконкому Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №265 від 03.04.2015 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але постійно за даною адресою не проживає (а.с.45).

Позивач, на обгрунтування своїх позовних вимог, посилалася на те, що у вищевказаному будинку, в період з 10.10.2003 року по 15.01.2015 року, вона постійно проживала з відповідачем, як жінка та чоловік, однією сімєю, без реєстрації шлюбу, але і без перебування у іншому офіційно зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання, за спільні кошти, 28.11.2014 року, вони придбали транспортний засіб автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, вартістю 153900 грн.

Відповідач в попередніх судових засідання заперечував проти позовних вимог та пояснював, що дійсно, він з 2003 року проживав з позивачем в рік то по місяцю, то по півроку, повертався, бо йому була потрібна жінка. Останні 3 роки він жив в Росії. Допомагав рідко, до дітей в школу також ходив рідко. Коли жили разом, грошей він не давав, хіба що дрібні. Автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, він купив за власні кошти, за 75200 грн., які зберігав вдома в своєї матері. На придбання автомобіля позивач йому кошти не давала, їздив вибирати автомобіль він сам, купляв та реєстрував його також сам. З 15.01.2015 року разом з позивачем він не проживає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач це її мама, а відповідач вітчим, який на протязі 12 років проживав разом з ними. Проживали вони сімєю, вели спільне господарство, вітчим допомагав у навчанні. Працювати почав останні 3 роки, а до того жив на мамину зарплату. Приходив до неї на випускний в 4 та 11 класі. Автомобіль вони вибирали в трьох, вона, мама та вітчим. Спочатку внесли залог в сумі 10000 грн., які були зняті з депозиту. Забирати автомобіль їздили без неї, але кошти на автомобіль готували вдома, перераховували. 153900 грн. зберігалося вдома та вона ще 2 000 грн. позичила. До останніх 3 років вітчим проживав постійно з ними.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона донька позивача. З 2003 року ОСОБА_2 проживав разом з ними. Це була родина. Вели спільне господарство, мали три городи, доглядали худобу. Вітчим казав щоб називали його батьком, приходив до школи. Останні 3 роки ОСОБА_2 був в Росії, місяць був там, а днів на 10 приїздив додому. Автомобіль був куплений за спільні кошти, депозит був на мамі, інші гроші висилав ОСОБА_2, а мама їх складала. За автомобілем вона не їздила. Коли був на заробітках спілкувалися через інтернет, всі питання обговорювалися.

Свідок ОСОБА_6 пояснили, що вона донька позивача. Разом з ОСОБА_2 вони жили з 2003 року, до них відносився він добре, піклувався про них, допомагав по господарству. Останні 3 роки приїздив на 10-15 днів, присилав кошти, які вона з мамою знімали. При ній ОСОБА_2 говорив, щоб вони зняли кошти з депозиту. Автомобіль купили за ці кошти. В сестри ОСОБА_4 також позичали кошти. Після придбання автомобіля ОСОБА_2 покинув їх.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також підтвердила, що її мати ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 проживали 12 років однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що більше 10 років знає сторони, які проживали разом. Коли приїздив до них, то батько позивача говорив, що ОСОБА_2 його зять. Ходили в гості один до одного. В них була родина. Останній раз, 15 грудня 2014 року, ОСОБА_2 відвозив його на новій машині додому. З розмови він зрозумів, що автомобіль був куплений за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Крім того, йому відомо, що ОСОБА_2 пересилав кошти ОСОБА_1, яка клала їх на рахунок.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що позивач його сестра. ОСОБА_2 жив з нею дуже давно. Він бував в гостях у сестри по 5-10 разів на рік, тому знає, що ОСОБА_2 вважали господарем в родині. За чиї кошти було куплено автомобіль йому не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що позивач її сусідка, жила вона з ОСОБА_2 років 12, який жив постійно, бо вона це бачила кожен день. ОСОБА_2 допомагав по господарству, виховував дітей. Також вона бувала в них в гостях. Видно було, що це сім'я. З 2011 року бачила, як ОСОБА_2 приїздив, як часто не знає. Чи був спільний бюджет у них їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що років десять сторони проживали разом. ОСОБА_1 працювала разом з нею та на її очах познайомилася з ОСОБА_2, який постійно її забирав з роботи. По роботі вона часто телефонувала ОСОБА_1, а слухавку часто брав ОСОБА_2. Також ОСОБА_1 часто клопоталася, що потрібно збирати сумку ОСОБА_2, чула як вони спілкувалися по скайпу. Вважала, що вони були родиною, вели спільне господарство. За спільний бюджет вона нічого не знає. Десь у січні 2015 року ОСОБА_12 заходила до неї на роботу, бо в квітні 2014 року

звільнилася, говорила, що купила з ОСОБА_2 автомобіль, а також те, що разом вони вибирали авто.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що сторони знає 10 років, ходили один до одного в гості, їх чоловіки дружили. Бачила, що це родина, проживали разом та разом приходили до неї в гості. ОСОБА_1 розповідала, що готувала, прала, обхажувала ОСОБА_2, лагодила йому в дорогу сумки. Коли ОСОБА_2 їхав на заробітки, то її чоловік відвозив його і привозив до ОСОБА_1. Позивач говорила їй, що ОСОБА_2 висилав кошти і вона клала їх на рахунок. ОСОБА_2 сам говорив, що в них був спільний бюджет, а також говорив, що допомагає дітям коштами. Останні 2 роки ОСОБА_2 працював в Росії по 3 місяці та приїздив додому днів на десять.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка матері ОСОБА_2 Останні 3 роки відповідач проживав у матері та приїздив до матері з Москви. Більше часу він був Росії. Автомобіль у ОСОБА_2 з'явився в 2014 році. Він казав, що стільки "горбатився" на автомобіль і врешту купив його.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона з ОСОБА_2 познайомилася в 2007 році, а з 2008 року у них були відносини. Проживати з нею ОСОБА_2 став з 2013 року. Коли приїздив із заробіток проживав у неї. В неї троє дітей, найменша дитина від ОСОБА_2, але в свідоцтві про його народження дитина записана на її ім'я. ОСОБА_2 допомагав їй та її дітям. В 2013-2014 рр. надавав їй кошти. Добре відносився до її дітей.

Суд, критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_15, оскільки її пояснення ніякими доказами не підтверджуються. Крім того, згідно свідоцтва про народження її дитини ОСОБА_16,ІНФОРМАЦІЯ_3, батько дитини записаний зі слів матері та вказаний як ОСОБА_17 (а.с.79).

З урахуванням пояснень свідків, фотознімків (а.с.80-82), а також пояснень самого відповідача, судом встановлено, що в період з 10.10.2003 року по 15.01.2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сімєю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Позивач в своїх позовних вимогах вказувала на те, що є імперативно встановлені норми сімейного та цивільного законодавства, посилаючись на ст.ст.60,61,63,65,70 СК України, ст.ст.355-358,367 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України в постанові по справі №6-148ц12 від 12.12.2012 р., що легковий автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, є спільним сумісним майном подружжя, а з урахуванням рівності часток, кожному належить по ? частині у вказаному транспортному засобі. Оскільки автомобіль реально поділити не можливо позивачем запропоновано залишити транспортний засіб відповідачу зі сплатою на її користь ? частини спірного автомобіля в сумі 76950 грн.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано виписки по банківським рахункам, копію заяви на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців», копію додаткової угоди (а.с.19-23).

Суд вважає надані позивачем документи не належними доказами, оскільки, відповідно до ст.58 ЦПК України, вони не містять інформації щодо предмета доказування, а саме, не є належним чином оформленими, на них немає відповідних відомостей щодо надходження, зняття коштів та від кого кошти надходили.

В підтвердження своїх доказів позивач також посилалася на те, що відповідач, перебуваючи на заробітках в Російській Федерації, надсилав їй кошти (а.с.84-87), але в самому судовому засіданні пояснювала, що дані кошти вона витрачала на ліки, продукти харчування, на сплату аліментів першій дружині відповідача, а також на ремонт.

Таким чином пояснення позивача підтверджують, що кошти, які надсилав відповідач, використовувалися на прожиття, а не на придбання автомобіля, який, як вказує позивач, був придбаний за спільні кошти під час її перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постановах від 25.12.2013 року (справа №6-135цс13) та від 11.03.2015 року (справа №6-211цс14), судам під час вирішення спору щодо поділу майна осіб, які проживали однією сімєю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони в період з жовтня 2003 року по січень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, обставин та достатніх, належних доказів, які б підтверджували, що саме в період їх спільного проживання, внаслідок спільної праці було придбане спірне майно - автомобіль марки "Geely GC6 (SC6)", 2014 року випуску, який був придбаний, як вказувала позивач, за кошти в сумі 153900 грн., позивачем надано не було.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 не обгрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовляється, понесені ОСОБА_1 судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст.154 ЦПК України, суд вважає за необхідне скасувати захід забезпечення позову, накладений згідно ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 09.04.2015 року, який залишається до набрання судовим рішенням законної сили.

На підставі викладеного та ст.ст.10,60,209,212,214,215 ЦПК України, ст.ст.3,74 СК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ спільного майна подружжя залишити без задоволення за необгрунтованістю заявлених вимог.

Скасувати захід забезпечення позову, накладений згідно ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 09.04.2015 року, у виді арешту на автомобіль марки "Geely" GC6 (SC6), 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ОСОБА_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього автомобіля, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя