Номер провадження: 22-ц/785/4844/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Фабіжевській Т.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна набутого у шлюбі, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та уточнивши свої вимоги, остаточно просив визнати квартиру по вул.Паустовського, №2 «а», кв.№24 в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину спірної квартири; визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №80 від 16.03.2006 року про оформлення права власності на квартиру №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області за ОСОБА_2; зобовязати виконком Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області оформити право власності на квартиру №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області в рівних частках за ОСОБА_5 і ОСОБА_2; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області, що видано на імя ОСОБА_2; зобовязати виконком Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області видати свідоцтво про право власності на квартиру №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області на імя ОСОБА_2 і ОСОБА_5; зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні 1/2 частиною квартири №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області; усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 1/2 частиною квартири №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області шляхом виселення з цієї частини квартири співмешканця ОСОБА_2 ОСОБА_4, та вселення ОСОБА_3 в цю частину квартири.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири №24 в будинку №2 «а» по вул.Паустовського в с.Іллічівка Комінтернівського району Одеської області її особистою власністю.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1. В решті вимог відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою власністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 647 гривень.

Скасовано ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2014 року про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, після набрання рішенням суду законної сили.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти під час перебування у шлюбі, відтак може бути визнана обєктом спільної власності сторін.

Такий висновок відповідає обставинам справи, ґрунтується на законі.

Вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 листопада 2005 року, 25.09.2012 року шлюб розірвано (а.с.9).

02.09.2005 року ОСОБА_2, яка до укладання шлюбу з позивачем мала прізвище ОСОБА_6, укладено договір №24/П з будівельною фірмою ПП ВКФ «Мікромегас» про часткове інвестування у будівництві квартири №24, розташована на шостому поверсі, за будівельною адресою вул.Паустовського, 2 «а» в м.Одеса (а.с.28-30). При цьому за п.2.1. договору повний внесок інвестора складає 129410,30 грн., фінансування будівництва здійснюється шляхом перерахування інвестором грошових коштів в розмірі, встановленому п.2.1 договору на розрахунковий рахунок фірми до 05.10.2005 року.

12.10.2005 року ОСОБА_3 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 116150.00 гривень (а.с.42-44).

20.03.2006 року виконком Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення виконкому №80 від 16.03.2006 року видав ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру №24 за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.Іллічівка, вул.Паустовського, 2 «а». Право власності ОСОБА_2 1.1, на дану квартиру зареєстровано Комінтернівським РБТІ 08.06.2007 року (а.с.31-33).

Отже, право власності на спірну квартиру було набуте ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, відтак суд прийшов до вірного висновку про те, що вона є обєктом права спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно встановлено про сумісне проживання без реєстрації шлюбу з 2003 року, до уваги не приймається, оскільки правове значення для зясування питання щодо набуття права власності у цьому випадку має не час укладання договору про будівництво житла, а час отримання спірного майна у власність, а таке мало місце під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак діє презумпція спільності набутого майна.

Щодо доводів про придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2, колегія суддів виходить з наступного.

Договором про дольове інвестування в будівництво №24/П від 02.09.2005 року передбачено фінансування будівництва в загальному розмірі 129410,30 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок фірми «Мікромегас» до 05.10.2005 року, отже належним доказом на підтвердження часу внесення коштів є відповідна квитанція про перерахунок коштів або відомості про потрапляння таких коштів на відповідний рахунок фірми.

Довідкою №357/06 від 29.11.2013 року підтверджено, що на виконання договору ОСОБА_6 02.09.2005 року оплатила кошти в розмірі 129410,30 грн., але довідка не може вважатися належним доказом, оскільки не свідчить про перерахування коштів на розрахунковий рахунок у відповідності до умов договору.

В довідці ПКП "Мікромегас" від 12.10.2015 року визначено, що претензій у фірми до ОСОБА_6 за умовами договору про пайове інвестування житла не має, тобто кошти були сплачені, але надати документи на підтвердження оплати вони не можуть зі спливом строку їх зберігання.

Заперечуючи факт придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_6, ОСОБА_3 наполягав на тому, що внесені вони були набагато пізніше, аніж був укладений договір.

Таким чином, правове значення має час внесення коштів на покупку квартири, надані довідки не є фінансовими документами і доказом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, факт відсутності претензій і оплати не є підтвердженням часу їх внесення, відтак належних доказів в розумінні ст.58 ЦК не надано, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність доказів набуття квартири за особисті кошти ОСОБА_6 Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК позовна давність до вимоги про поділ майна подружжя обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК).

Неспроможними є доводи ОСОБА_2 про пропуск позивачем строку позовної давності через те, що з 2006 року знав про наявність свідоцтва про право власності на квартиру і своєчасно до суду не звернувся.

Сторони в 2006 році перебували у шлюбі, загальновідомою є презумпція спільності майна набутого під час шлюбу, свідоцтво видане під час перебування у шлюбі, а тому доводи про те, що видача свідоцтва на імя лише одного з подружжя є безумовною ознакою усвідомлення факту порушення прав, є припущенням, яке не може бути основою рішення.

Більш того, перебуваючи у шлюбі, сторони мали намір проживати сумісно, відтак про позбавлення прав на користування квартирою ОСОБА_3 міг дізнатися з часу припинення сімейних стосунків.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав вважати пропущеним строк позовної давності.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: