Справа № 373/1138/15-ц Головуючий у І інстанції Овдієнко К. М.
Провадження № 22-ц/780/5596/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 27 22.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус-100" про стягнення коштів за договором побутового підряду,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що між ним та ОСОБА_3, який є співзасновником ТОВ «Статус-100», за усною домовленістю було погоджено виконання відповідачем за плату певних робіт по заготовці дерев'яних виробів, у зв'язку з чим він передав відповідачу ОСОБА_3 10 000 грн. авансу, та по завершенню робіт мав виплатити решту коштів. Однак вказує, що відповідач у належний строк необхідні роботи не виконав та взятих коштів не повертає, через що він змушений звернутися до суду про солідарне стягнення виплачених коштів з ОСОБА_3 та ТОВ «Статус-100».

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань по виконанню робіт не виконав та виплачених йому коштів не повернув, то його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення спірного договору, а встановлені під час судового розгляду договірні спори між ТОВ «Статус-100» та ПП «Девайс-Центр», працівником якого на той момент являвся позивач, підвідомчі господарським судам, а тому не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом та визнається сторонами, у жовтні 2014 року ОСОБА_2 в усній формі домовився із співзасновником ТОВ «Статус-100» ОСОБА_3 про те, що останній на замовлення позивача виготує певні столярні заготовки, а ОСОБА_2 з метою часткової оплати цих робіт передав ОСОБА_3 10 000 грн. авансу, а по завершенню цих робіт повинен був передати решту коштів (а. с. 3-4, 18-19).

Проте, у домовлений сторонами строк зазначені роботи у повному обсязі виконано не було, у зв'язку із чим ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про повернення сплачених коштів, на підтвердження чого 18 листопада 2014 року останній склав власноруч написану розписку, в якій зазначено, що ТОВ «Статус-100» в особі ОСОБА_3 гарантує повернути ОСОБА_2 до 01 грудня 2014 року кошти у сумі 10 000 грн. (а. с. 10).

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази повернення ОСОБА_3 цих коштів саме ОСОБА_2

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами частин першої та третьої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у частині стягнення авансу у розмірі 10 000 грн., оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3. повернув ОСОБА_2 отримані від останнього кошти, та що замовлені позивачем дерев'яні заготовки були виготовлені та передані йому, тому позовні вимоги у частині стягнення авансових коштів підлягають задоволенню.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він передав ОСОБА_2 ці кошти через третіх осіб, посилаючись на наявні в матеріалах справи розписку ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_3 для ОСОБА_2 коштів у розмірі 7600 грн. (а. с. 20) та платіжне доручення № 395 від 28 жовтня 2014 року про сплату ТОВ «Статус-100» на рахунок ПП «Девайс Центр» 10 000 грн. (а. с. 29), слід вважати безпідставними, оскільки не доводять факту передачі взятих коштів ОСОБА_3 саме ОСОБА_2 та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні вказаного спору.

Разом з тим, вимога позивача про солідарне стягнення коштів із ОСОБА_3 та ТОВ «Статус-100» не підлягає задоволенню, оскільки ці кошти ОСОБА_2 передавалися особисто ОСОБА_3

З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. авансу та 511 грн. 60 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: