АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Швецової Л.А., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А :

06 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що 30 вересня 2013 року між ним, як вкладником та банківською установою - Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі: ПАТ «КБ «Надра») був укладений Договір № НОМЕР_3 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший», за яким він передав банку грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США (вклад) зі строком їх розміщення - 12 місяців + 1 день, а банк зобов'язався повернути йому вкладені грошові кошти та сплатити проценти в розмірі 10,5 % річних від суми вкладу 01 жовтня 2014 року.

Того ж дня, тобто 30 вересня 2013 року, ОСОБА_3 вніс грошові кошти у вищезазначеному розмірі готівкою через касу ПАТ «КБ «Надра» для зарахування їх на вкладний рахунок.

Після закінчення строку дії договору, 01 жовтня 2014 року він, позивач звернувся до банку з письмовою вимогою про повернення вкладених грошових коштів, однак у задоволенні цієї вимоги йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що до теперішнього часу банківська установа вкладені ним грошові кошти йому не повернула, позивач ОСОБА_3 просив суд у примусовому порядку стягнути з відповідача - ПАТ «КБ «Надра» на його користь грошові кошти за Договором № НОМЕР_3 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленим в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший» від 30 вересня2013 року у валюті вкладу в розмірі 50 000,00 дол. США.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача ПАТ КБ «Надра» на користь позивача ОСОБА_3 грошові кошти за Договором № НОМЕР_3 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший» від 30 вересня 2013 року в загальному розмірі 50 000,00 дол. США.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі, стягнуто з відповідача ПАТ КБ «Надра» на користь держави судовий збір в розмірі 3 654,00 грн., від сплати якого при зверненні до суду позивач ОСОБА_3 був звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2015 року заяву представника відповідача - ПАТ КБ «Надра» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» про перегляд ухваленого судом першої інстанції по справі заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. ставиться питання про скасування вищезазначеного заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог, за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що позивач ОСОБА_3 ввів суд в оману стосовно виниклих між сторонами правовідносин, не повідомивши суд про факт повернення йому вкладу (депозиту) та укладення між сторонами нового депозитного договору. Так, відповідно до звіту по депозитному рахунку № НОМЕР_3, після закінчення строку дії депозитного договору 01 жовтня 2014 року вклад був перерахований на поточний рахунок вкладника ОСОБА_3 у сумі 50 000,00 дол. США, відсотки ж за користування банком цими коштами також були вчасно перераховані на той же рахунок. Таким чином зобов'язання банку по поверненню вкладу за депозитом були виконані 01.10.2014 року в повному обсязі. Після перерахування вкладу та процентів на поточний рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника ОСОБА_3, відбулись наступні видаткові операції (за період з 01.10.2014 року по 05.02.2015 року):

01.10.2014 року та 02.10.2014 року - по 200 дол. США за кожний раз отримані ОСОБА_3 готівкою; 27.10.2014 року - 40 000,00 дол. США перераховано на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1, відкритий на ім'я позивача за новим депозитним Договором № НОМЕР_1 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший», від тієї ж дати; 27.10.2014 року - 8 924,00 дол. США переказано позивачем на інший поточний (накопичувальний) рахунок; 27.10.2014 року - 1 100,00 дол. США отримано ОСОБА_3 готівкою; 12.11.2014 року залишок коштів у сумі 950,00 дол. США отримано ОСОБА_3 також готівкою.

Таким чином, будь-які спірні правовідносини стосовно повернення позивачу ОСОБА_3 вкладу за Депозитним договором № НОМЕР_3 від 30 вересня 2013 року між сторонами відсутні в зв'язку з повним виконанням ПАТ КБ «Надра» своїх зобов'язань за цим договором, а вимог щодо стягнення грошових коштів по депозитному договору № НОМЕР_1 від 27.10.2014 року позивачем ОСОБА_3 не заявлялось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Надра» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі скасуванню з ухваленням у справі нового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем ОСОБА_3 вимоги, районний суд виходив із того, що відповідач - ПАТ КБ «Надра» не виконав своїх зобов'язань за укладеним між сторонами Договором № НОМЕР_3 строкового банківського вкладу (депозиту) від 30.09.2013 року та вкладені позивачем грошові кошти в установлений договором строк останньому не повернув, а відтак ці кошти підлягають примусовому стягненню з банківської установи на користь позивача.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок зроблений районним судом без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають суттєве значення для її правильного вирішення.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм слід зазначити, що в порядку цивільного судочинства захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу), тобто договором, умови якого встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, та п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 з наступними змінами й доповненнями, передбачено, що Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як встановлено по справі, 30 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_3, як вкладником та банківською установою - ПАТ КБ «Надра» був укладений Договір № НОМЕР_3 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший» (надалі: Депозитний договір № НОМЕР_3), за яким позивач передав банку грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США (вклад) зі строком їх розміщення - 12 місяців + 1 день, а банк зобов'язався повернути йому вкладені грошові кошти та сплатити проценти в розмірі 10,5 % річних від суми вкладу 01 жовтня 2014 року (а.с. 3).

Факт внесення позивачем ОСОБА_3 грошових коштів на вкладний рахунок № НОМЕР_3, відкритий на ім'я останнього, готівкою у вищезазначеному розмірі підтверджується платіжною квитанцією № 4742 від 30.09.2013 року (а.с. 4).

Відповідно до пунктів 2.5, 3.4.5. укладеного між сторонами Депозитного договору № НОМЕР_3 банк зобов'язався повернути вкладнику суми Вкладу в кінці строку дії Вкладу, тобто 01 жовтня 2014 року, шляхом перерахування коштів на поточний Рахунок № НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника ОСОБА_3

Як вбачається з наданого банківською установою Звіту за операціями по поточному (картковому) Рахунку № НОМЕР_2 у валюті USD, відкритого на ім'я вкладника ОСОБА_3, а також Звіту по депозиту № НОМЕР_3 без поповнення, оформленого в рамках Пакету Послуг «ПУ «Перший», 01 жовтня 2014 року вся сума вкладу (депозиту) разом із нарахованими відсотками була перерахована банком на вказаний поточний рахунок у повному обсязі, тобто банк належним чином виконав свої зобов'язання, передбачені умовами укладеного між сторонами Депозитного договору № НОМЕР_3 (а.с. 96-97, 98-99).

При цьому, як свідчать зазначені Звіти, 01 та 02 жовтня 2014 року позивачем ОСОБА_3 з належного йому поточного Рахунку № НОМЕР_2 були отримані готівкою грошові кошти в сумі 200,00 дол. США, кожного разу.

27 жовтня 2014 року грошові кошти в сумі 40 000,00 дол. США за заявою позивача ОСОБА_3 були перераховані безготівковим шляхом з поточного Рахунку № НОМЕР_2 на депозитний Рахунок № НОМЕР_1, відкритий на його ім'я, в зв'язку з укладенням між сторонами нового Депозитного договору № НОМЕР_1 від тієї ж дати (а.с.93-94, 95).

Того ж дня, тобто 27 жовтня 2014 року, позивачем ОСОБА_3 з належного йому поточного Рахунку № НОМЕР_2 були отримані готівкою кошти в сумі 1 100,00 дол. США, а кошти в сумі 8 924,00 дол. США перераховані на його накопичувальний рахунок.

07 та 12 листопада 2014 року залишок коштів, що знаходилися на поточному рахунку № НОМЕР_2, були отримані позивачем ОСОБА_3 готівкою в сумі 1 000,00 дол. США та 950,00 дол. США, відповідно, в зв'язку з чим баланс грошових коштів на вказаному рахунку був остаточно вичерпаний.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, при чому за відсутності сторін у заочному порядку, обґрунтованість заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог належним чином не перевірив та взявши на віру лише пояснення останнього, викладені ним у позовній заяві, безпідставно задовольнив ці його позовні вимоги.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим паче справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог, за їх безпідставністю.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 599, 626, 633, 1058, 1060 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10-11, 61, 213, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення суми банківського вкладу - відмовити, за його безпідставністю.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: