Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 березня 2015 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю: секретаря Хазієвої Т.В., без присутності сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, індексації грошових доходів, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (надалі по тексту ПАТ) "Дизельний завод" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, індексації грошових доходів, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що з 13 червня 1984 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 168 від 30.09.2014 року його звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КзпП України за скороченням штату. У день звільнення йому була видана належним чином оформлена трудова книжка, однак виплату всіх належних сум при звільненні, відповідач йому не здійснив. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11 544,26 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 10 902,40 грн; індексацію грошових доходів в сумі 152,25 грн; компенсацію втрати части грошових доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 501,67 грн та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Позивач стверджує, що діями відповідача були порушені вимоги закону щодо сплати йому сум при звільненні, тому суд має всі підстави щодо усунення таких порушень шляхом примусового стягнення боргу з відповідача на користь позивача.

У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, заперечень на позов не надав. Суд, керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить з наступних підстав.

Відповідно до копії трудової книжки (а.с. 5-11), ОСОБА_2 Наказом № 320 від 12.06.1984 р. був прийнятий на роботу до Відкритого акціонерного товариства "Дизельний завод" на посаду інженера у інструментальний відділ з 13.06.1984 р.

19.05.2011 р. ВАТ "Дизельний завод" на підставі рішення чергових загальних зборів акціонерів (протокол № 20 від 26.04.2011 р.) було перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Дизельний завод".

Наказом № 171 від 30.09.2014 р. ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. У день звільнення позивачу було видано належним чином оформлену трудову книжку. Однак виплату всіх сум, що належать виплаті у день звільнення, ОСОБА_2 здійснено не було.

У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно розрахункових листків, виданих бухгалтерією ПАТ "Дизельний завод", вбачається, що ОСОБА_2 нараховані:

за вересень 2014 р.:

- сукупний дохід в сумі 17 501,52 грн, що складається з: вихідної допомоги в сумі 2 922,28 грн., компенсації за невикористану відпустку за 128 днів в сумі 14 496,00 грн., посадового окладу за 5 днів в сумі 83,24 грн.,

- сума утримання - 3 575,59 грн,

- борг за підприємством на кінець місяця - 13 925,93 грн.

за жовтень 2014 р.:

- борг за підприємством на початок місяця - 13 925,93 грн.,

- виплачено - 2 381,67 грн.,

- борг за підприємством на кінець місяця - 11 544,26 грн.

Тобто, компенсація за невикористану відпустку становить 11 544,26 грн., яка відповідачем не виплачена, тобто остаточний розрахунок з ОСОБА_2 не був проведений.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, розмір середньої заробітної плати для всіх випадках збереження середньої заробітної плати крім оплати відпустки, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Тобто, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Як зазначено у останньому абзаці пункту 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Виходячи з розміру встановленого ОСОБА_2 посадового окладу в розмірі 2930,00 грн, та кількості робочих днів у останні два місяці, що передували його звільненню, середньоденний заробіток має бути розрахований наступним чином: кількість робочих днів у останні 2 місяці: липень 2014 р. - 23 дні, серпень 2014 р. - 20 днів - всього 43 робочі дні.

Розрахункова величина подвійного посадового окладу становить:

2 930,00 х 2 = 5 860,00 грн.

Середньоденний заробіток становить:

5 860,00/43 = 136,28 грн.

Середній заробіток за час затримки виплати всіх належних від підприємства сум при звільненні ОСОБА_2 станом на 19.12.2014 р. становить: 136,28 х 80 = 10 902,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі, коли величина індексу споживчих цін (індекс інфляції) перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, проводиться індексація грошових доходів населення. Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів компенсації підлягає зокрема оплата праці найманих працівників підприємств у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За даними спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі статистики, опублікованих у встановленому порядку в офіційних періодичних виданнях, після підвищення заробітної плати поріг індексу інфляції в розмірі 101% був перевищений вперше у березні 2014 р. Коефіцієнт індексації доходів ОСОБА_2 у вересні 2013 р. становить 12,5%.

Таким чином, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка становить 1218,00 грн., сума індексації становить: 1 218,00 х 12,5 % = 152,25 грн. Дана вимого позивача є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, у т.ч. заробітної плати, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки виплати на один і більше календарних місяців.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. N 159.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідно до статті 116 КЗпП України, відповідач зобов'язаний був здійснити остаточний розрахунок з позивачем та виплатити йому 11 544,26 грн. у день звільнення, тобто 30.09.2014 р., однак цього не здійснив.

Таким чином, станом на 19.12.2014 р. ПАТ "Дизельний завод" порушив строк виплати грошових коштів на один і більше календарних місяців, що є підставою для стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів.

Розрахунок компенсації втрати частини доходів позивача, нарахованих у вересні 2014 р у зв'язку з порушенням строків її виплати проведений відповідно до наступного розрахунку:

11544,26 х 102,4% х 101,9% - 11544,26 = 501,67 грн., де:

11544,26 грн - сума нарахованого, але невиплаченого доходу у вересні 2014 р.,

102,4% - індекс інфляції у жовтні 2014 р. за даними Держкомстату,

101,9% - індекс інфляції у листопаді 2014 р. за даними Держкомстату.

Тобто, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 501,67 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч. 1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктом 1 частини другої статті 23 статті ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у завданні цієї шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як убачається із позовної заяви вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем обґрунтовувалися, зокрема, душевними стражданнями, яких він зазнав невиплати йому всіх належних сум при звільненні, у зв'язку з чим був позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного.

Згідно Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності, нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, форми вини заподіювана шкоди, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, ОСОБА_2 не маючи іншого джерела доходу аби забезпечити собі необхідний мінімум життєвих вимог, був вимушений брати гроші у борг у знайомих, що для нього є неприйнятним фактором, принижуючим людську гідність. На думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати моральним стражданням з урахуванням ступені і тривалості фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та наданих доказів, тому позов у частині моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 200 гривень, що на думку суду є співмірним до завданої шкоди.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати пов'язані з оплатою судового збору.

Керуючись ст. 115, 116 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 11, 12, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, індексації грошових доходів, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11 544 (одинадцять тисяч п'ятсот сорок чотири) гривні 26 копійок, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 10 902 (десять тисяч дев'ятсот дві) гривні 40 копійок, індексацію грошових доходів в сумі 152 (сто п'ятдесят дві) гривні 25 копійок, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 501 (п'ятсот одну) гривню 67 копійок, моральну шкоду в сумі 200 гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Н. Борис