АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1804/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Костенко Т.М., Гальянової І.Г.

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК»

на рішення Московського районного суду м. Харків від 19 січня 2015 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки , -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКБІЗНЕСБАНК» ( далі - ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 04 лютого 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 18 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 отримала та зобов'язалася повернути зі сплатою процентів у порядку та в розмірах, обумовлених Кредитним договором.

Проте, у порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_2 свого зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконала, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2011 року позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом у розмірі 17731 дол. США 62 цент., неустойку у розмірі 1017 дол. 08 цент. США, а в разі їх відсутності здійснити стягнення в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ на момент реального виконання зобов'язання. Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_2 штраф за порушення строків погашення заборгованості у розмірі 5720 грн. Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1657 грн. 26 коп. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відкрито виконавче провадження, проте до цього часу заборгованість не погашена, загальна сума якої станом на 22.05.2014 року складає 71 941,58 доларів США та 34 260,00 грн., що в еквіваленті становить 877 646,19 грн. за курсом НБУ на 22.05.2014 року, 11, 723 грн. за 1 долар США.

В забезпечення повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними 04.02.2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачкою було передано в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру № 373, загальною площею 29,4 кв.м., у будинку готельного типу № 8 по вулиці Сергієвській у місті Харкові. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харків від 19 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга містить посилання викладені в позовній заяві, крім того, зазначено, що застосований судом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ніяким чином не припиняє чинність договору іпотеки, а лише відстрочує його виконання в часі. Крім того, судом не з'ясовано чи має ОСОБА_2 на праві власності інше нерухоме житлове майно.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, що за наявності мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, звернення стягнення на квартиру відповідача не може бути застосовано, як спосіб захисту порушеного права та інтересів позивача.

Проте, судова колегія вважає, що вказаний висновок суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального Закону, виходячи з наступного.

По справі достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що 04 лютого 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 18 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 отримала та зобов'язалася повернути зі сплатою процентів у порядку та в розмірах, обумовлених Кредитним договором. В забезпечення повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними 04.02.2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачкою було передано в іпотеку Банку нерухоме майно - квартиру № 373, загальною площею 29,4 кв.м., у будинку готельного типу № 8 по вулиці Сергієвській у місті Харкові.

У порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_2 свого зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконала, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитом до суду. Рішенням Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги Банку були задоволені. Відкрито виконавче провадження, проте до цього часу заборгованість не погашена, розмір якої станом на 22.05.2014 року складає 71 941,58 доларів США та 34 260,00 грн., що в еквіваленті становить 877 646,19 грн. за курсом НБУ на 22.05.2014 року, 11, 723 грн. за 1 долар США.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 9.3.1 Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вище викладене судова колегія приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Однак, 03.06.2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на час розгляду справи є чинним. Згідно даного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира № 373 у будинку готельного типу № 8 по вулиці Сергієвській у місті Харкові має невелику площу - 29,4 кв.м., та є єдиним нерухомим майном, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, а позивачем, в свою чергу, не надано жодного доказу на спростування цього.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку, підлягають застосуванню вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та на час дії даного Закону, з зупиненням на час дії цього Закону виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1 738,95 грн.

Суд розглядає справу на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України (на засадах змагальності, диспозитивності, в межах заявлених вимог та наданих доказів), які роз'яснені в судовому засіданні учасникам розгляду справи. При цьому суд дотримується вимог ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку сторін довести належними достовірними доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в части відмов в задоволенні позовних вимог про примусове виселення із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, всіх громадян, що мешкають в ньому, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно до п. 43 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Враховуючи викладене, судова колегія не має правових підстав для виселення відповідача, оскільки доказів про отримання вимоги про виселення банк не надав.

Крім того, виходячи з того, що судова колегія дійшла до висновку, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню на час дії мораторію, а вимоги про виселення є похідними від вимог про стягнення на майно, тому можна зробити висновок щодо дії закону про вказаний мораторій і щодо вимог про виселення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, по даній справі відповідач має сплатити в дохід Держави судовий збір в розмірі - 365,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харків від 19 січня 2015 року - змінити.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 407N-70 ВІД 04.02.2008 РОКУ, яка станом на 22.05.2014 року складає 71 941,58 доларів США та 34 260,00 грн., що в еквіваленті становить 877 646,19 грн. за курсом НБУ на 22.05.2014 року, 11, 723 грн. за 1 долар США - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 373, загальною площею 29,4 кв.м., у будинку готельного типу № 8 по вулиці Сергієвській у місті Харкові, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір в розмірі - 365,40 грн.

Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: