АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6492/2015 головуючий у 1-й інстанції: Мальченко О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Лапчевської О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ "Родовід Банк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 77.2/СЖ-069.08.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 195000 доларів США строком по 19 березня 2011 року, зі сплатою 15% річних. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконував, унаслідок чого станом на 9 вересня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 252893,78 долари США та 87650117 грн. 54 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення торгів та продажу предмета іпотеки за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ "Родовід Банк" відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Родовід Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дав належного правового значення доводам позивача про те, що строк позовної давності переривався на підставі ст. 264 ЦК України, оскільки банк у лютому 2012 року звертався до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості з основного боржника ОСОБА_2, та безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Представник ПАТ "Родовід Банк" - Серебряннікова В.В. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 19 березня 2008 року між ВАТ "Родовід Банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 77.2/СЖ-069.08.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 195000 доларів США строком по 19 березня 2011 року, зі сплатою 15% річних.

За умовами пп. 4.1; 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів на рахунок, вказаний у пункті 1.2 цього договору, не пізніше 19 березня 2011 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного/депозитного рахунку; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 19 березня 2011 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4 цього Договору. У разі, якщо день сплати процентів співпадає з вихідним (святковим, неробочим) днем, сплата процентів здійснюється в перший робочий день, що є наступним за вихідним (святковим, неробочим) днем.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3.1 договору іпотеки при порушенні позичальником умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов цього договору та у випадках, встановлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 3.1.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель розпочинає звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцяти календарних днів позичальником/іпотекодавцем не буде виконана вимога про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов'язання та/або умов цього договору, яка надсилається іпотекодавцю/позичальнику відповідно до п. 2.4.1 цього договору.

Згідно ч. 3 п. 3.1.3 зазначеного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 9 вересня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 252893,78 доларів США та 87650117 грн. 54 коп., яка складається: 195000 доларів США - заборгованість по кредиту; 87202434 грн. 04 коп. - пеня; 447683 грн. 50 коп. - 3 % річних.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду з указаним позовом та не надано доказів, які б вказували на переривання перебігу строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу строку позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, у лютому 2012 року ПАТ "Родовід Банк" звертався з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками розгляду якого рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Родовід Банк" було стягнуто кредитну заборгованість (а. с. 94-96).

Пред'явлення вказаного позову до одного із боржників в силу ч. 2 ст. 264 ЦК України перервало перебіг позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначені обставини, які безпосередньо стосуються предмета спору, належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду з указаним позовом.

Що стосується питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон) від 3 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України ""Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У ст. 3 Закону зазначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (будуть нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання.

Відтак, мораторій на стягнення майна, установлений Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ "Родовід Банк", оскільки рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Колегія суддів вважає можливим визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, визначаючи розмір кредитної заборгованості, судова колегія вважає за необхідне застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 20 031 466 грн. 31 коп. (розмір пені в межах одного року) до 1 млн. грн., так як розмір неустойки (пені) нарахований банком значно перевищує розмір збитків.

Дана правова позиція узгоджується із судовою практикою, що викладена у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ПАТ "Родовід Банк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 5481 грн.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЖ-069.08.2 від 19 березня 2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та ОСОБА_2, в розмірі 7 115 033 грн. 10 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 березня 2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та ОСОБА_1, - квартиру АДРЕСА_1.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" витрати по сплаті судового збору в сумі 5481 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.Ф. Лапчевська

Л.Д.Поливач