АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Крижанівської Г.В.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року в справі за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

У мотивування вимог посилався, що за результатами проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ в частині діяльності Києво-Святошинської філії Концерну РРТ за період з 01.01.2011 року по завершений звітній період 2012 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за 2009-2010 роки Держфінінспекцією в м. Києві було складено Акт ревізії від 21.01.2013 року №11-30-118.

Під час перевірки встановлено, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6312 «Розрахунки за вказані послуги» за січень 2011 року по контрагенту ТОВ «Капітальний підземний ремонт свердловин» списано на витрати кошти в сумі 94 210 грн та відображено податковий кредит на загальну суму 18 840 грн без підтверджуючих первинних документів, які б свідчили про факти виконання робіт чи надання послуг, що є порушенням п. п.1, 8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Такими діями Концерну РРТ завдано збитків на загальну суму 113 050 грн.

Перевіркою дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці сумісників та за договорами підряду за наявними на філії первинними обліковими документами у 2011-2012 роках встановлено, що працювало три особи, яких було прийнято за договорами підряду. Відповідно до первинних облікових документів по оплаті праці особистого рахунку працівника за період з січня 2011 року по червень 2012 року по трудовому договору здійснено нарахування коштів ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста у загальній сумі 52 000 грн та проведено нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування 18 044 грн, що суперечить п. 5.8 Положення про Києво-Святошинську філію концерну РРТ, оскільки філія зобов'язана користуватись юридичними послугами концерну.

Такими діями Концерну РРТ також завдано матеріальну шкоду на загальну суму 70044 грн.

Перевіркою реєстрів бухгалтерського обліку по субрахунку 6312 «Розрахунки за надані послуги», первинних облікових та банківських документів встановлено, що за період з 01.01.2011 року по 01.05.2012 року філією понесені прямі витрати на забезпечення природнім газом та електроенергією двох восьмиквартирних житлових будинків, які протягом цього періоду не відшкодовані мешканцями та не відображені в обліку філії як заборгованість з одночасним віднесенням на доходи на загальну суму 34 420 грн, а саме, за газ на суму 8 870 грн, за електроенергію - 25 550 грн, що є порушенням п. 10, 11, 13 П(с)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року за № 290, п. 7П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року за № 318, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Філією не покриті ці витрати, що призвело до матеріальної шкоди концерну РРТ на загальну суму 34 420 грн.

Відповідно до п. 6.3 Положення про Києво-Святошинську філію концерну РРТ директор філії в межах повноважень, наданих йому довіреністю, здійснює права по розпорядженню майном та грошовими коштами філії, а також несе персональну відповідальність за допущені нераціональні, нецільові витрати та перевитрати коштів.

З метою досудового врегулювання спору Концерн РРТ звертався до колишнього директора Києво-Святошинської філії - ОСОБА_2 з листом-вимогою від 18.02.2013 року за №567/15-08 щодо повернення коштів на суму 3 915 207 гривень 87 копійок, з яких 217 510 гривень - матеріальна шкода, виявлена згідно з Актом ревізії від 21.01.2013 року за №11-30-118. Однак відповіді отримано не було.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну РРТ матеріальну шкоду в розмірі 217 510 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2175 грн 10 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року в задоволенні позовуКонцерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального і процесуального права.

Окрім того, судом першої станції неправильно надана оцінка доказам, якими Концерн РРТ обґрунтовує наявність шкоди, завданої відповідачем.

Судом не вжито передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Також, судом не застосовано вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками».

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що з 30.09.2010 року по 29.03.2012 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з концерном РРТ та працював на посаді директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ (а.с.68-75).

30.09.2011 року між Концерном РРТ і ОСОБА_2 укладено контракт, за умовами якого відповідача призначено на посаду директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ на строк з 30.09.2011 року до 31.10.2011 року включно (а.с.45-53).

Строк дії контракту було продовжено до 28.12.2011 року та 29.03.2012 року, що підтверджується додатковими угодами від 31.10.2011 року та від 28.12.2011 року (а.с. 55-56).

Наказом генерального директора Концерну РРТ від 29.03.2012 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ з 29.03.2012 року у зв'язку з переведенням до Концерну РРТ на підставі п.5 ст.36 КЗпП України.

З Акта від 21.01.2013 року №11-30-118, складеного Державною фінансовою інспекцією в м. Києві за результатами проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ в частині діяльності Києво-Святошинської філії Концерну РРТ за період з 01.01.2011 року по завершений звітній період 2012 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за 2009-2010 роки вбачається, що:

- перевіркою встановлено, що відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6312 «Розрахунки за вказані послуги» за січень 2011 року по контрагенту ТОВ «Капітальний підземний ремонт свердловин» списано на витрати кошти в сумі 94 210 грн та відображено податковий кредит на загальну суму 18 840 грн без підтверджуючих первинних документів, які б свідчили про факти виконання робіт чи надання послуг, що є порушенням п. п.1, 8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».;

- перевіркою дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці сумісників та за договорами підряду за наявними на філії первинними обліковими документами у 2011-2012 роках встановлено, що працювало три особи, яких було прийнято за договорами підряду. Відповідно до первинних облікових документів по оплаті праці особистого рахунку працівника за період з січня 2011 року по червень 2012 року по трудовому договору здійснено нарахування коштів ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста у загальній сумі 52 000 грн та проведено нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування 18 044 грн, що суперечить п. 5.8 Положення про Києво-Святошинську філію концерну РРТ, оскільки філія зобов'язана користуватись юридичними послугами концерну;

- перевіркою реєстрів бухгалтерського обліку по субрахунку 6312 «Розрахунки за надані послуги», первинних облікових та банківських документів встановлено, що за період з 01.01.2011 року по 01.05.2012 року філією понесені прямі витрати на забезпечення природнім газом та електроенергією двох восьмиквартирних житлових будинків, які протягом цього періоду не відшкодовані мешканцями та не відображені в обліку філії як заборгованість з одночасним віднесенням на доходи на загальну суму 34 420 грн, а саме, за газ на суму 8 870 грн, за електроенергію - 25 550 грн, що є порушенням п. 10, 11, 13 П(с)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року за № 290, п. 7П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року за № 318, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивач зазначає, що такими діями відповідача завдано концерну РРТ матеріальну шкоду в розмірі 217 510 грн.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року зазначено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат у розмірі 113050 грн по контрагенту ТОВ «Капітальний підземний ремонт свердловин» та витрат у розмірі 34 420 грн на забезпечення будинків природнім газом та електроенергією, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Щодо повної матеріальної відповідальності за ст. 134 КЗпП України, то позивачем на надано докази, що на відповідача може бути покладена така відповідальність за умовами контракту чи за законом.

Позивачем не надано докази й на підтвердження того, що відповідач має нести обмежену матеріальну відповідальність.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на спростування тверджень позивача щодо витрат у розмірі 113050 грн по контрагенту ТОВ «Капітальний підземний ремонт свердловин» відповідачем надані Довідка про вартість виконаних робіт та витрати за січень 2011 року, Акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2011 року (а.с. 174-176).

Окрім того, в судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача підтвердив той факт, що акти до філії надавались, однак їх не можуть знайти, а до підприємства-виконавця цих робіт позивач не звертався.

Наведене свідчить про те, що зазначена сума, як матеріальна шкода була внесена до акта при перевірці по тій причині, що позивач не надав документів, особам, що проводили перевірку.

У суді першої інстанції позивач не спростував недостовірність наданого позивачем акта приймання будівельних робіт про вартість виконаних робіт, який знаходиться в Генпідрядника (а.с.175) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (а.с.174).

Також відповідачем надані квитанції про сплату касиру філії житлово-комунальних послуг мешканцями будинків, що спростовує твердження позивача про наявність неповернутих витрат у розмірі 34420 грн на забезпечення будинків природнім газом та електроенергією.

Суд погоджується з доводами відповідача та висновками суду в цій частині, що неоприбуткування цих коштів бухгалтерією і не відображенням їх в бухгалтерському обліку є підставою для проведення розслідування про вчинення злочину посадовими особами до компетенції яких віднесено виконання цих обов'язків.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зазначені вище обставини, дав їм належну правову оцінку.

Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 52000 грн, нарахованих ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста, та 18044 грн нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, на загальну суму 70044 грн.

У позовній заяві позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_2 несе повну матеріальну відповідальність за ст. 134 КЗпП України, просив стягнути з 70044 грн, що складаються з 52000 грн, нарахованих ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста, та 18044 грн нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що відповідач навіть за наявності доказів вини не міг би нести повну матеріальну відповідальність в силу закону.

Разом з тим, на відповідача в силу закону може бути покладена матеріальна відповідальність за ч.2 ст. 133 КЗпП України за її наявності та доведеності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Встановлено, що ОСОБА_2 уклав трудовий договір з юристом ОСОБА_3., за період з січня 2011 року по червень 2012 року і здійснено нарахування коштів ОСОБА_3 за виконання робіт по посаді юриста у загальній сумі 52000 грн та проведено нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (34 7%) 18044 грн.

Так, відповідно до п. 6.3. Положення про Києво-Святошинську філію Концерну РРТ директор Філії в межах повноважень, наданих йому довіреністю, здійснює права по розпорядженню майном та грошовими коштами Філії, а також несе персональну відповідальність за допущені нераціональні, нецільові витрати та перевитрати кошів.

Згідно п. 5.8 цього Положення філія користується консультаційними та юридичними послугами Концерну.

Відповідач не надав жодного доказу, що він звертався до юристів позивача про надання консультаційних та юридичних послуг і отримав відмову.

Посилання ОСОБА_2, що юристи позивача були перевантажені роботою нічим не підтверджується.

Наведене свідчить, що мало місце заподіяння шкоди позивачу зайвими грошовими виплатами в розмірі 70044 грн., оскільки були відсутні підстави для укладення договорів з юристом, незалежно від позитивних результатів діяльності цього юриста.

Позивач просив стягнути матеріальну шкоду в повному обсязі, проте немає доказів, що з ОСОБА_2 укладався договір про повну матеріальну відповідальність.

За наведених обставин, відповідач має нести відповідальність за п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України, тобто в межах середнього місячного заробітку.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що про наявність заподіяної шкоди позивачу стало відомо 31 січня 2013 року (а.с. 19).

04.02.2013 року Державною фінансовою інспекцією в м. Києві направлено лист щодо усунення порушень, виявлених ревізією, результати якої викладено в Акті ревізії №11-30/118 від 21.01.2013 року (а.с. 20-22).

Окрім того, 18.02.2013 року позивачем направлявся ОСОБА_2 лист-вимога про відшкодування збитків, завданих Концерну РРТ (а.с. 23-25).

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Таким чином, строк позовної давності для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заданої Концерну РРТ, почався з 01 лютого 2013 року, оскільки позивачу про заподіяну шкоду стало відомо 31.01.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою про стягнення матеріальної шкоди позивач звернувся 24.12.2014 року.

Отже, про зазначені обставини позивачу було відомо станом на 31.01.2013 року, тому позивачем пропущений строк для звернення з питанням про стягнення матеріальної шкоди, завданої Концерну РРТ, питання про поновлення зазначеного строку не порушував, а тому позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_2 52000 грн, нарахованих ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста, та 18044 грн нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, на загальну суму 70044 грн, у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду.

Керуючись частина 1, 2 ст.130, ст. 134, ст.133, п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року скасувати в частині відмови Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в задоволені позову про стягнення з ОСОБА_4 70044 грн неправомірного відрахування коштів за період з січня 2011 року по червень 2012 року по трудовому договору з ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста в загальній сумі 52000 грн. та нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування на суму 18044 грн та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в задоволені позову про стягнення з ОСОБА_4 70044 грн, що складаються з відрахування коштів за період з січня 2011 року по червень 2012 року по трудовому договору з ОСОБА_3 за виконання робіт на посаді юриста в загальній сумі 52000 грн. та нарахувань єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування на суму 18044 грн.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді