Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання будівництва самочинним, знесення самочинно збудованого нерухомого майна, зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 18 листопада 2013 року просили визнати будівництво відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 господарської споруди біля будинку АДРЕСА_1 самочинним будівництвом; ухвалити рішення про знесення цього самочинного будівництва, а також зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права приватної власності ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 0,6063 га по АДРЕСА_2, шляхом знесення самовільно збудованого паркану, який збудовано на її земельній ділянці.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що будівництво господарської споруди проведено відповідачами без дозвільної документації та з порушенням санітарних і протипожежних норм; збудована споруда заважає інсоляції належних їм приміщень; відповідачі самочинно демонтували паркан між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і встановлюють бетонний паркан на земельній ділянці ОСОБА_4

Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 19 листопада 2014 року (справа № 6-180цс14), з урахуванням змісту ст. 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано доказів на підтвердження того, що будівництво господарської будівлі та паркану здійснюється відповідачами на земельній ділянці ОСОБА_4, а також на підтвердження того, що таке будівництво порушує права позивачів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд із урахуванням висновку призначеної ним судової будівельно-технічної експертизи погодився із висновками суду першої інстанції про те, що позивачами не доведено порушення їх прав будівництвом господарської споруди та паркану на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, правовому висновку Верховного Суду України, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не надано належної оцінки відповіді Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області та повідомленню Попільнянського районного сектору Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться до переоцінки доказів у справі.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року відхилити.

Заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова