РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 25.11.1995 року по 30.12.2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, відповідачем по даній справі.

За час перебування в шлюбі, а саме у 2003 році за договором купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2

Зазначив, що кошти на придбання квартири були надані його бабусею, ОСОБА_3, тому він вважає, що на спірну квартиру не може поширюватися режим спільної сумісної власності подружжя, хоча вона і була придбана у шлюбі.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 61,75 кв. м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що спірна квартири є обєктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбана за кошти подружжя.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її онуком. Зазначила, що він разом із своєю сімєю до 2003 року проживав з нею у її помешканні. У 2002 році вона отримала спадщину після померлого сина. Частину отриманих коштів в сумі близько 12-13 тис. грн. вона дала онуку в борг під розписку для купівлі квартири.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши надані суду докази, приходить до наступних висновків .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено, 25.11.1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований Палацом шлюбів м. Кременчука, актовий запис № 1653.

Сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу серії ВАК № 749375 від 23 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 3155. Покупцем квартири у вказаному договорі зазначена ОСОБА_9

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1176581 від 06.08.2003 року власником квартири є ОСОБА_10 номер запису 84 в книзі М-1.

30.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.12.2013 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто у період шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2, вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували придбання даного майна за кошти, які належали йому особисто.

Свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що надавала ОСОБА_1 у борг кошти для придбання квартири, про що останнім була складена розписка. Однак позивач не підтвердив суду письмовими доказами факт отримання коштів від ОСОБА_3 і не довів факту використання цих коштів саме на придбання квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин, доводи позивача про те, що спірна квартири не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Разом з тим, ОСОБА_1, як співвласник квартири АДРЕСА_1 має право на захист свого права власності, оскільки реєстрація права власності на спірну квартиру одноособово за ОСОБА_2 позбавляє його можливості вільно розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вищевикладені норми права, а також враховуючи положення ч.1 ст. 70 СК України, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на визнання за ним права власності на ? частину квартируи № 58 в буд. 53 по пров. Героїв Бреста в м. Кременчуці Полтавської області.

Таким чином, суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом визнання за ним права власності на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Г. Бресту, б. 53, кв.58, частково задовольнивши його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Позивачем при поданні позовної заяви було визначено ціну позову в сумі 134528,00 грн., що відповідало вартості спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу.

В ході розгляду даної справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу № П-75 від 31.07.2015 року, відповідно до якої ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 459298,00 грн.

Таким чином, дійсна ціна позову становить 459298,00 грн., а судовий збір, який підлягає сплаті позивачем за позовні вимоги майнового характеру відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 4592,98 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а також те, що ним сплачено судовий збір в розмірі 1345,28 грн. за позовні вимоги майнового характеру

в частині яких судом відмовлено у задоволенні, суд стягує з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 951,21 грн. З відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2296,49 грн. за позовні вимоги майнового характеру, які були задоволені судом.

Керуючись ст.ст. 14, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Припинити право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 951,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2296,49 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: