АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого: Заришняк Г.М.

Суддів: Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він від виконання своїх батьківських обов'язків не ухилявся, на підставі рішення Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1991 року та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 року з його заробітної плати стягувались аліменти на утримання відповідачки до досягнення нею 23 річного віку у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу. Він є пенсіонером, ветераном праці, непрацездатною особою похилого віку, якій нещодавно виповнилось 69 років. Останні п'ять років він гостро потребує матеріальної допомоги від відповідача для придбання ліків та нормального харчування. Керуючись положеннями ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 202 СК України та Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка в судове засідання не з»явилася, в поданому запереченні на апеляційну скаргу просила слухати справу у її відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів свого скрутного матеріального становища, а тому у суду відсутня можливість встановити дійсні потреби позивача у наданні йому матеріальної допомоги. Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обставин ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов'язків. Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою позивача, що підтверджується копією наявного у справі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року, яким, зокрема, було встановлено факт батьківства. Згідно ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. За змістом ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно дост.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності зі ст.ст.180,199 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Матеріали справи свідчать, що позивач, визнаючи наявність близьких стосунків з матір'ю відповідача, протягом семи років від народження ОСОБА_2, не визнавав її своєю дитиною, що призвело до необхідності звернення матері відповідача до суду з відповідним позовом та встановлення батьківства за рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року. Аліменти на дитину відповідач сплачував саме у примусовому порядку за рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 11.10.1999 року та рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2012 року. Виконавчі листи, видані на підставі вказаних судових рішення, були пред'явлені до примусового виконання через органи державної виконавчої служби.

Окрім того позивач не сплачував регулярно аліменти на утримання дитини. Як видно з листа заступника начальника Державної виконавчої служби м. Києва від 28.12.2006 року, заборгованість позивача по аліментам станом на 01.07.2006 року складала 9 472,79 грн., а згідно довідки-розрахунку від 19.04.2001 року заборгованість по аліментам за 18 місяців становила 701,10 грн. Боржнику було запропоновано сплатити заборгованість по аліментах протягом семи днів та попереджено, що у разі не погашення заборгованості буде звернуто стягнення на майно боржника для погашення заборгованості по аліментам.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає обставин добровільного утримання позивачем своєї дитини. Відповідно до ч. 1ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому, згідно зі ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивачем не доведено факт піклування про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток ОСОБА_2, а факт ухиляння його від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується матеріалами справи та рішеннями судів.

Позивачка в своїх запереченнях на дану позовну заяву стверджує, що всі 23 роки її життя батько ніколи не цікавився її життям, не приймав участі у її вихованні, ніколи не приїздив та не телефонував, хоча знав її адресу й телефон ( а.с.59-61).

Вказані доводи ОСОБА_2 позивачем не спростовано.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище позивача ОСОБА_1

Із довідки Управління ПФУ у Дніпровському районі м.Києва вбачається, що позивач за період з лютого 2015 р. по липень 2015р. отримав пенсію на загальну суму 10 095 грн.03 коп. (а.с.95).

Разом з тим, згідно з довідкою Державної фіскальної служби відповідачка ОСОБА_2 за період з 01.07.2014 р. по 31.03.2015 р. мала дохід на загальну суму 130 грн. 34 коп., який значно менший, ніж отримана позивачем пенсія. Як видно із копії медичної кари амбулаторного хворого на ім»я ОСОБА_2, остання має певні захворювання й потребує оперативного лікування.

Позивач має також іншу доньку, яка також повинна надавати йому матеріальну допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 та постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді