АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7133/15 Головуючий 1 інстанції - Вікторов В.В.
Справа № 2024/5719/12 Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані прибудови до житлового будинку літ. «А-1» - кухню (літ. «а-6»), площею загальною та допоміжною 13,8 кв.м., ванну (літ. «а-7»), площею загальною та допоміжною 2,4 кв.м., перебудову коридор (літ. «1-8»), площею загальною та допоміжною 1,8 кв.м., господарчу будівлю у дворі - літню кухню (літ. «И»), площею 23,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане рішення 15.09.2015 року оскаржила ОСОБА_1, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що вказаним рішенням порушені її права, так як узаконена судовим рішенням самочинна прибудова до житлового будинку здійснена з порушенням меж земельної ділянки домоволодіння НОМЕР_1, яке належить їй та без її згоди. Вказане підтверджується викопіровкою на земельну ділянку, з якої вбачається захоплення території її земельної ділянки 20 кв. м. ОСОБА_2 без її згоди звів самовільні прибудови.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що відповідно договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори 06.02.1960 року за реєстровим № 3-177, ОСОБА_2 є власником 5/12 частин домоволодіння від цілого домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 29.10.1981 року належна йому частка домоволодіння була виділена у виді: будинку літ «А-1» приміщення 1-3, 1-4, 2-5, 1-2 у сінях літ. «а», приміщення II у сінях літ. «а-1», вбиральню літ. «В», сарай літ «Г», 1/2 частина огорожі та цим же рішенням був визначений порядок користування земельною ділянкою, згідно з яким ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку, площею 331 кв.м., з ізольованим виходом зі сторони сусідньої ділянки АДРЕСА_2 (а.с. 45).

Іншими співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, якій належить ? частина спірного будинку з надвірними будівлями, ОСОБА_4, якій належить 1/12 частина спірного будинку з надвірними будівлями, та ОСОБА_5, якій належить 1/4 частина спірного будинку з надвірними будівлями (а.с. 37, 45).

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 09.09.2010 року, приміщення а6, а7, літня кухня літ. «И» та коридор (літ. «1-8») - самовільні прибудови (а.с. 7-11).

Задовольняючи позовні витмоги про визнання за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані прибудови до житлового будинку літ. «А-1» - кухню (літ. «а-6»), площею загальною та допоміжною 13,8 кв.м., ванну (літ. «а-7»), площею загальною та допоміжною 2,4 кв.м., перебудову коридор (літ. «1-8»), площею загальною та допоміжною 1,8 кв.м., господарчу будівлю у дворі - літню кухню (літ. «И»), площею 23,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 383,376 ЦК України виходив з того, що зміни в будинку не призвели до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Здійснені позивачем прибудови та переобладнання виконані у відповідності до вимог, що пред'являються для такого роду робіт. Співвласники ОСОБА_3, ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1. не заперечують проти узаконення, збереження та подальшої експлуатації самовільно побудованих приміщень.

Звертаючись з апеляційною скаргою на вказане рішення суду апелянт ОСОБА_1 вказує, що зазначеним рішенням порушені її права, так як узаконена судовим рішенням самочинна прибудова до житлового будинку здійснена з порушенням меж земельної ділянки домоволодіння НОМЕР_1, яке належить їй та викононе без її згоди.

У відповідності із ст. 292 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 1 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» №12, від 24.10.2008 року роз»яснено, що за змістом статті 292 ЦП К право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Але апелянт будь-яких прав або обов'язків на момент розгляду позову щодо предмету спору не мала, тому суд не вирішував питань, які стосуються апелянта.

Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі двох договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 29.08.2013 р.. укладених ОСОБА_1 з ОСОБА_6.

Зазначене свідчить, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду від 22.11.2012 року ОСОБА_1 власником домоволодіння НОМЕР_1 не була і не проживала у ньому. Тобто оскаржуване рішення суду не могло вплинути на право власності, якого апелянт ще не набула.

Відповідно довідки від 30.07.12р. в житловому будинку АДРЕСА_2 на час розгляду справи ніхто не прописаний і не проживає. Тому на час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення домоволодінням ніхто не користувався, позивач був позбавлений можливості встановити контакт з правонаступниками померлої ОСОБА_7.

Апелянт безпідставно зазначає, що самочинне будівництво позивачем не погоджено із власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2.

Проте в якості доказу погодження самочинного будівництва із власником сусіднього домоволодіння апеляційному суду надана угода від 18 грудня 1991 року, в якій власник домоволодіння НОМЕР_1 ОСОБА_7, добровільно поступилася частиною своєї земельної ділянки сусідові власнику домоволодіння НОМЕР_2 ОСОБА_2, для влаштування проходу при ізольованому виході.

Після смерті ОСОБА_8 домоволодіння АДРЕСА_2

успадкувала ОСОБА_9, яка продала вказане домоволодіння ОСОБА_1, що вбачається з договорів купівлі- продажу від 29 серпня 2013 року ( а. с. 107-110).

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» №12, від 24.10.2008 року роз»яснено, що відповідно до положень ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, зміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках зміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, якщо правонаступництво допускається, воно може мати місце на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі на стадії апеляційного оскарження судового рішення. Усі дії. вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив. Тому право апеляційного оскарження судових рішень у межах установлених статтею 294 ЦПК строків належить і її правонаступнику.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт до кола осіб, які мають право апеляційного оскарження не належить, оскільки вона не була учасником процесу, не брала участі у судових засіданнях, судовим рішенням її права не порушені.

Крім того, апелянт не є правонаступником померлої ОСОБА_8 - власниці домоволодіння АДРЕСА_2.

За таких обставин апеляційне провадження по вказаній апеляційній скарзі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 292, 303, 304, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про визнання права власності на самочинного побудоване нерухоме майно.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: