АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з зазначеним позовом, який згодом було уточнено, до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в обґрунтування якого посилалися на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1998 року, розпорядження від 13.11.1998 року за №3/3461-98, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить їм та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, про що зроблено запис в реєстраційній книзі за №378п-94-180. Зазначена квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,1 кв. м., а саме: кімната - 11,8 кв.м.; кімната - 7,7 кв.м.; кімната - 17,6 кв.м., та із кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., вбиральні -1,2 кв.м., коридору - 11,3 кв.м., вбудованих шаф - 1,2 кв.м., балкону - 0,9 кв.м., лоджії - 1,9 кв.м. Загальна площа складається 64,2 кв.м. Домовленості з ОСОБА_5 з приводу користування квартирою не досягнуто, без їх згоди останній користується житловою кімнатою - 17,6 кв.м., окрім того без їхньої згоди дозволив проживати в квартирі ОСОБА_6 Просять виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1; встановити порядок користування квартирою, виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користування кімнату, житловою площею - 17, 6 кв.м.; виділивши ОСОБА_4 в користування кімнату, житловою площею 7,7 кв.м.; виділивши ОСОБА_5 в користування кімнату, житловою площею 11,8 кв.м. та залишивши в загальному користуванні: кухню площею 7,9 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., коридор - 11,3 кв.м., вбудовану шафу - 1,2 кв.м., балкон (тераса) - 0,9 кв.м, лоджію - 1,9 кв.м. Стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою та виселення - задоволено частково.

Виділено в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 17,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_4 житлову кімнату, площею 7,7 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_5 житлову кімнату, площею 11,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року залишено в загальному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кухню площею 7,9 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., коридор - 11,3 кв.м., вбудовану шафу - 1,2 кв.м., балкон (тераса) - 0,9 кв.м, лоджію - 1,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, в решті рішення залишити без змін.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки апелянтами рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог щодо виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, перевірка законності та обґрунтованості рішення проведена в цих межах.

Вислухавши представника позивачів ОСОБА_7, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровськ відповідно до розпорядження від 13.11.1998 року за № 3/3461-98, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_2 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, про що зроблено запис в реєстраційній книзі за №378п-94-180 (а.с.9).

Відповідно до технічного паспорту квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,1 кв. м., а саме: перша кімната - 11,8 кв. м.; друга кімната - 7,7 кв. м.; третя кімната - 17,6 кв. м., та із кухні площею 7,9 кв. м., ванної кімнати площею 2,7 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., коридору площею 11,3 кв. м., вбудованих шаф площею 1,2 кв. м., балкону (терасою) площею 0,9 кв. м., лоджії площею 1,9 кв. м. (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі разом з ОСОБА_5 мешкає ОСОБА_6

Враховуючи, що позивачі не надали суду доказів перешкоджання ОСОБА_6 у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном,суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги позивачів про те, що суд першої інстанції не прийняв до належної уваги той факт, що співмешканка ОСОБА_5 - ОСОБА_6 мешкає в спірній квартирі без належної згоди на те інших співвласників квартири, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 161 ЖК України, відповідно до якої наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Квартира є житлом та виселення з неї можливе лише на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини.

Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є співмешканкою ОСОБА_5, якому спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності, тому відповідно до ст.156, ч.2 ст.64 ЖК України є членом його сім'ї.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено лише у випадках, які передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК України: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що до ОСОБА_6 застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова