Справа № 453/128/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/4986/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представник а відповідача Яциніної М.-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 -ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварог Ойл» про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу на території гірського населеного пункту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст. 233 КЗпП України, ЗУ «Про статус гірських населених пунктів в Україні», Постанову КМУ від 11.08.1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» просив стягнути з ТзОВ «Сварог Ойл» на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 25% до заробітної плати та інших виплат в період роботи з 01.02.2012 року по 24.09.2012 року на посаді оператора заправних станцій третього розряду АЗС №3 ТзОВ «Сварог Ойл» в сумі 3 653 грн. 88 коп. Заявою позовні вимоги уточним та просив стягнути суму недоотриманої заробітної плати в сумі 12 374 грн. 70 коп.

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 2 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає його незаконним, ухваленим на неповно досліджених і неповно з'ясованих обставинах, що мають значення справи, судом не надана належна правова оцінка доказам, невірно застосовано норми матеріального права.

Вимоги мотивує тим, що в період з 02.08.2010 року по 25.09.2012 року позивач працював у ТОВ «Сварог Ойл» по переводу з ТзОВ «Торговий дім «Петроль». При оформленні на роботу ним було пред'явлено посвідчення, що він проживає на території населеного пункту, яком надано статус гірського. В порушення вимог ЗУ «Про статус гірських населених пунктів» та Постанови КМУ від 11.08.1995 року №648 «Про умови праці осіб, які працюють в гірських районах», яким передбачено підвищення заробітної плати на 25% - відповідачем не проводилось.

Вказує на те, що судом не з'ясовано умови переведення позивача з ТзОВ «Торговий дім «Петроль» в ТзОВ «Сварог Ойл» згідно ст. 35-5 КЗпП України і обставини, за яких дія трудового договору продовжується із збереженням істотних умов праці в тому числі і нарахування «гірських».

Зазначає, що пільги громадянам яким надано статус особи, що проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст. 6 ЗУ №56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні». Зокрема, ч.1 ст. 6 Закону від 15.02.1995 року №59/95-ВР, визначає, що умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах встановлюються КМУ. Тобто чинне законодавство не обмежує працівника на фактичний заробіток.

Судом проігноровано заяви про ненадання відповідачем працівникам роздруківок про нарахування і утримання при видачі зарплати.

За наведених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу повернути для повторного розгляду до суду першої інстанції. В додаткових поясненнях до апеляційної скарги просить врахувати, що згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу що стосуються позивача та інших працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при порівняні таких можна дійти висновку, що позивачу доплата до заробітної плати у виді 25% за роботу у гірській місцевості не нараховувалась, як і іншим працівникам, відомості про застраховану особу відносно яких надано суду.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, апелянт доводи такої підтримав.

Відповідач висловився у заперечення мотивів апеляційної скарги. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що судом повністю з»ясовано обставини справи та постановлено законне рішення, оскільки відповідач не заперечує права позивача на отримання доплати до заробітної плати за роботу в населеному пункті, який має статус гірського населеного пункту. Тому незалежно від того, що особа не надала копії посвідчення про проживання у гірській місцевості, однак в такій працює, до його заробітної плати такі доплати нараховувались і виплачувались позивачу. П.1 постанови КМУ від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах» , встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, яким надано статус гірських тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальної гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням КМУ або за його дорученням, підвищуються на 25 %. Відповідач не є стороною генеральної угоди, угоди на галузевому чи регіональному рівні однак з врахуванням зміни на законодавчому рівні розміру мінімальної заробітної плати, відповідачем, в тому числі в період роботи позивача, зокрема Наказом директора від 31.07.2010 року № 3/1 «Про розроблення штатного розпису» працівникам АЗС, які розташовані у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району на території населеного пункту, якому надано статус гірського встановлено підвищені годинні ставки на 25 % за роботу у гірських умовах. Із кожним підвищенням мінімальної заробітної плати вносились відповідні зміни, про до справи долучено накази, які проаналізовані судом. Щодо доповнень апелянта з посиланням на дані відомостей про застраховану особу, то просить врахувати, що заробітна плата ОСОБА_7 особливо не може відрізнятись від заробітної плати позивача, оскільки особа також працює в гірській місцевості та отримує аналогічну доплату, а щодо іншої особи ОСОБА_8, то його заробіток не може бути взято для порівняння, оскільки особа працює на АЗС, де суттєво інший оборот пального, що впливає на оплату праці працівника. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши учасників процесу, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що позивач з 02.08.2010 року і до часу звільнення за угодою сторін - 24.09.2012 року працював оператором 3-го розряду заправної станції №3 ТзОВ «Сварог Ойл», розташованої у смт.Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, якому у встановленому законодавством порядку надано статус гірського населеного пункту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Правила видачі посвідчення громадянина, що проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому у встановленому законодавством порядку надано статус гірського, врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 року № 345. Відповідно до п. 2 Положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. На підставі цього посвідчення підприємством, установою чи організацією надаються пільги та гарантії, встановлені ст. ст. 3, 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Також встановлено, що позивачу 13.02.1998 року, Завадівською сільською радою Сколівського району Львівської області видане посвідчення НОМЕР_1 громадянина, який проживає і працює на території гірського населеного пункту.

Однак, як вбачається з письмової заяви, зробленої директором ТзОВ «Сварог Ойл» Лаба Б.М. за вих. №21 від 23.04.2015 року на адресу суду , колишнім працівником вказаного товариства ОСОБА_4 посвідчення громадянина, який проживає і працює на території гірського населеного пункту представлене не було. Таким чином, упродовж всього часу роботи на вказаному підприємстві аж до дня звільнення, позивач не пред'являв посвідчення на підприємство, де працював, для отримання пільг, передбачених ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а тому у відповідача не було підстав для надання таких пільг.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25%. Таким чином пільги, передбачені ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» і зазначеною вище Постановою розповсюджуються лише на ті тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами, як мінімальні гарантії в оплаті праці. Із змісту вказаної норми випливає, що у випадках, коли фактично встановлені посадові оклади і тарифні ставки працівників, які працюють у гірських населених пунктах вищі на 25% і більше за визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами мінімальні гарантії в оплаті праці, підвищення даних посадових окладів і тарифних ставок на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» не проводиться.

Як встановлено судом, відповідач ТзОВ «Сварог Ойл» не є членом генеральної угоди, угод на галузевому та регіональному рівнях, які б визначали тарифні ставки і посадові оклади працівників згаданого товариства, як мінімальні гарантії в оплаті праці. У такому товаристві не укладався також колективний договір та не створювалася первинна профспілкова організація.

З копії наказу директора ТзОВ «Сварог Ойл» Єрмоленка А.В. №3/1 від 31.07.2010 року «Про розроблення штатного розпису» вбачається, що у зв'язку із створенням нових підрозділів товариства - автозаправних станцій №2 та №3, які розташовані у смт.Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, тобто на території населеного пункту, якому надано статус гірського, встановлені підвищені годинні тарифні ставки на 25% за роботу у гірських умовах. Наказом директора ТзОВ «Сварог Ойл» Єрмоленка А.В. №3/2 від 31.07.2010 року «Про затвердження штатного розпису» затверджено штатний розпис зазначеного товариства на 2010 рік із уведенням його у дію з 01.08.2010 року з урахуванням підвищених годинних тарифних ставок на 25%. У подальшому, у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати з 01.10.2010 року, з 01.12.2010 року, з 01.01.2011 року, з 01.04.2011 року, з 01.12.2011 року, 01.01.2012 року та з 01.04.2012 року до штатного розпису ТзОВ «Сварог Ойл» вносились відповідні зміни (а.с. 19, 27, 28-29, 30, 31-32, 46-65).

Випискою по особовому рахунку працівника ТзОВ «Сварог Ойл» ОСОБА_4 за серпень 2010 - вересень 2012 років підтверджується, що йому нараховувалася заробітна плата по тарифній системі у залежності від кількості відпрацьованих годин (у тому числі нічних) у місяці із доплатами, у тому числі і надбавкою за роботу на території гірського населеного пункту 25%. Всього позивачу за вказаний період виплачено 40634 грн. 32 коп.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що поданий позивачем розрахунок заборгованості по заробній платі за роботу на території гірського населеного пункту у розмірі 12374 грн. 70 коп. є необґрунтованим.

Правомірними є і висновки суду першої інстанції, що, аналіз зібраних по справі доказів підтверджує відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу на території гірського населеного пункту, оскільки встановлено, що позивачем відповідне посвідчення для виплати гірських у ТзОВ «Сварог Ойл» упродовж усього періоду роботи на пред'являлось, а тому не було підстав для проведення їх нарахування. Разом з тим, відповідач довів той факт, що, незважаючи на неподання позивачем відповідного посвідчення, погодинна тарифна ставка оператора АЗС 3-го розряду, у тому числі і позивача, за період з 01.08.2010 року по 24.09.2012 року включала в себе надбавку 25% за роботу у гірських умовах (була підвищеною на 25% за роботу на території гірського населеного пункту). За вказаний період позивачу нараховано до оплати заробітну плату у розмірі, що не був меншим за встановлені гарантованою погодинною тарифною ставкою з урахуванням 25% гірських.

Посилання представника апелянта на копії індивідуальних відомостей про застраховану особу інших працівників АЗС відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки встановлено, що позивач працює на умовах погодинної тарифної ставки, що з врахуванням наданих для порівняння відомостей про інших осіб такі не можуть бути доказом як обґрунтованості так і безпідставності вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позов є безпідставним, відтак не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 червня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307 ,ст. 308, 313, п.1ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий суддя

Судді