Справа № 639/2958/15-ц
Пров.: 2/639/2346/15

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2015 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Харківська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про знесення самовільно збудованої прибудови до житлового будинку
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача знести самочинно збудовану в 2012-2013 роках прибудову до житлового будинку №11 по пров. Володарського м. Харкова, приблизною площею 10 кв.м., яка приєднана до стін будинку з боку вхідної двері до квартири № 1.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що за адресою м. Харків, пров. Володарського,11 знаходиться багатоквартирний будинок, який на теперішній час складається з квартир №1. №3, №4. Вона є влансиком власником квартири № 3 цього будику, яка складається з кімнати площею 16,2 кв.м., кухні площею 13,8 кв.м., та коридору площею 8,2 кв.м., квартира обладнана пічним опаленням.
Власником квартири № 1 є відповідач. Спочатку квартира, що належить йому була однокімнатна, в подальшому ії площа була збільшена на підставі рішення Жовтневої районної ради від 06.11.2007 року № 76-9, яким відповідачу було виділено на смію в складі 2-х осіб, в якості підсобних, з правом приватизації приміщення суміжної квартири № 2, яка складалась з з кімнати площею 15,5 кв.м., кухні площею 12,27 кв.м., та веранди площею 8,2 кв.м.
Даний будинок знаходиться на закріпленій за ним земельній ділянці, площею 1,287 га, з якої 0,254 га під житловий будинок та 1,033 га під сад. Земельна ділянка належить територіальній громаді м. Харкова. На даний час порядок користування земельною ділянкою не визначений та не встановлений.
В 2012-2013 роках відповідач на зазначеній земельній ділянці самовільно збудував веранду, приблизною площею 10 кв.м., яка приєднана до стін будинку з боку вхідної двері до квартири № 1, при цьому зруйнував частину даху на квартирою № 2, яка межую з ії квартирою, що може призвести до пошкодження та руйнування стін ії квартири.
Вона , як співкористувач земельної ділянки, не надавала згоди на забудову веранди. Своїми діями, відповідач фактично зменшив прибудинкову територію, чим порушив ії право на користування земельною ділянкою та позбавив ії можливості обслуговувати належну їй квартиру. З цього приводу вона зверталась до відповідних органів для перевірки законності дій відповідача. Відповіддю Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 28.11.2014 року повідомлено, що за вказаною адресою відсутня інформація щодо наявності права на виконання будівельних робіт. Перевіркою, виїздом за місцем за вказаною адресою, представником Департаменту доступу до домоволодіння не було представлено. У визначений термін, субєкт містобудування, що має відношення до даного обєкту будівництва з відповідною документацією був відсутній.
У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти із судовими повістками, надісланими за зареєстрованим місцем проживання відповідача, але повернутими до суду з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України.
Представником Харківської міської ради подано до суду письмові пояснення, відповідно до яких просить ухвалити законне та обгрунтоване рішення, яке не порушувало права третіх осіб. Просить розглядати справи без його участі. В поясненнях посилається на те, що сторонами по справі не оформлені відповідно до законодавства право власності на земельну ділянку, тому позов є передчасним.
Представник Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.
За відсутності заперечень позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 10 ЦПК України визначено змагальність сторін. Частиною 2 даної статті та частиною 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ч.1,3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 10.10.2013 року на праві власності належить квартира № 3, що розташована за адресою м. Харків, пров. Володарського, 11. Право власності зареєстровано в реєстрі 10.10.2013 року ( а.с. 7-9)
Відповідно до генерального плану (схеми) ділянки за вищевказаною адресою, житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 1,287 га, з якої 0,254 га під житловий будинок та 1,033 га під сад (а.с. 10)
Як визнається позивачем та його представником, земельна ділянка належить територіальній громаді м. Харкова. На даний час порядок користування земельною ділянкою не визначений та не встановлений.
В підтвердження своїх доводів, позивач посилається на фотографії будинку, на яких зображено самочинно збудовану прибудову до будинку, технічну документацію на будинок, а також відсутність даних у відповідних органах права забудови за вказаною адресою.
Так, 03.11.2014 року ОСОБА_1 зверталась із заявою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області для перевірки законності дій відповідача щодо здійснення незаконної прибудови.
Листом від 28.11.2014 року № 7/20-Д-2 Департаментом ДАБІ у Харківській області заявника було проінформовано, що наявності права забудови за вказаною адресою в Департаменті відсутня. Перевіркою, виїздом на місце представником Департаменту за адресою заявника, доступу до домоволодіння не представлено. У визначений термін, субєкт містобудування, що має відношення до даного обєкту будівництва з відповідною документацією був відсутній. З метою встановлення власників домоволодіння, Департаментом надіслані запити до реєстраційної служби. Також направлено лист ОСОБА_2 щодо прибуття до Департаменту для розгляду питань, визначених в заяві (а.с. 13)
Додатково листом від 02.07.2015 року № 1020-3612, Департамент повідомив позивача, що листи про прибуття до департаменту, були проігноровані ОСОБА_3 З метою виконання фукнцій, покладених на Департамент, був надісланий запит до правоохоронних органів щодо сприяння у розгляді спірного питання (а.с. 50).
За таких обставин, позивач вважає, що самочинно побудована відповідачем у дворі домоволодіння прибудова, підлягає знесенню, оскільки порушують ії права, у користування земельної ділянки та обслуговування квартири.
Згідно до ч.1,3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Таким чином, залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.
З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності (користування) яких порушено самочинним будівництвом.
За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі № 6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14, які в силу ч.4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою.
Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
В розумінні п. 26 даної постанови, за самочинне будівництво особу може бути притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Матеріали справи не свідчать, що з приводу самочинного будівництва, яке здійснював відповідач, органами державної влади вчинялися відповідні заходи та відповідача було притягнуто до відповідальності.
Крім того, як вже зазначалось вище від особи, яка здійснила самочинне будівництво можна вимагати, окрім знесення, проведення перебудови обєкту самочинного будівництва власними силами чи за рахунок особи; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.
Також, як встановлено, право власності на земельну ділянку у відповідача відсутнє, та не встановлений порядок користування земельною ділянкою, що позбавляє встановити порушення відповідачем прав позивача на земельну ділянку.
Позивачем також не надано доказів, що діями відповідача порушуються право власності на квартиру позивача.
За таких обставин суд вважає, що знесення самочинно збудованої прибудови за вищевказаною адресою в даному випадку є завчасним заходом, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 209-210, 212-215,224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Харківська міська рада, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про знесення самовільно збудованої прибудови до житлового будинку - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у разі залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя -