Справа № 161/5195/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1320/15 Категорія: 48 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя - задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію, що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля ВАЗ 217030 державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, в сумі 61900,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом вищенаведених норм матеріального права, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, який був зареєстрований 28 жовтня 1995 року Туличівською сільською радою Турійського району, актовий запис №8 (а. с. 5, 6).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, 04 вересня 2008 року за ОСОБА_4 зареєстровано ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_2 2008 р.в. номер кузова НОМЕР_3 (а. с. 10).

Як вбачається з копії реєстраційної картки автомобіля ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_2 2008 р.в. номер кузова НОМЕР_3, вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунок № ВІА961151 від 20.11.2014 року відчужений ОСОБА_5

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності № 17258/14, орієнтовна ринкова вартість автомобіля ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_2 2008 р.в. станом на 17.03.2015 становить 123800 гривень (а. с. 7).

Беручи до уваги вищевикладене, автомобіль ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_2 2008 р.в. є об'єктом спільної сумісної власності сторін оскільки набутий ними за час шлюбу. Дана обставина жодною із сторін не заперечувалась та не спростовувалась.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За матеріалами справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_5, чим порушив право власності позивача.

Відтак ОСОБА_2 у визначений законом спосіб та порядок звернулась до суду з позов про компенсацію її частки у спільному майні подружжя , якої позбавлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, суд першої інстанції, давши належну оцінку наявним у справі доказам, підставно задовольнив позов, виходячи з вимог матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Обґрунтованими є висновки суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсації, що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля ВАЗ 217030 державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, який є спільною сумісною власністю подружжя, в сумі 61900 грн.. Вартість спірного автомобіля визначена суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_1 та не спростована відповідачем (а. с. 7-10).

В апеляційній скарзі вказуючи, про неналежність такого доказу як висновок суб'єкта оціночної діяльності, щодо визначення вартості автомобіля, ОСОБА_4 не клопотав про призначення відповідної судової експертизи, хоча таке право судом було роз'яснено.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Фактично зміст апеляційної скарги складають цитування норм процесуального права, без вказівок про порушення їх судом першої інстанції, що могло б стати підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Також безпідставними є посилання апелянта на необхідність постановлення заочного рішення, оскільки згідно з положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України постановлення заочного рішення є правом, а не обов'язком суду.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: