АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Бартащук Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 03 серпня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість (непогашений кредит та несплачені відсотки) за кредитним договором №356/П/65/2008-840 від 12 серпня 2008 року в розмірі 21 787, 64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 квітня 2014 року становить 247 447 грн. 59 коп., штраф в сумі 16 354 грн. 43 коп., судовий збір в сумі 2 638 грн. 02 коп., а всього 266 440 грн. 04 коп.

У задоволенні решти вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «КБ «Надра» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення пені в іноземній валюті. Зазначає, що за умовами укладеного сторонами договору кредит надавався в іноземній валюті і в цій же валюті визначені платежі як з повернення кредиту так і пені. Відповідно до п.8.5. кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань. ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором не виконала, а тому зобов'язання поручителя з повернення кредиту не припинилося.

В апеляційній інстанції представник ПАТ «КБ «Надра» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (банк), ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір «Автопакет» № 356/П/65/2008-840. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. умов договору банк надав позичальнику кредит в сумі 14 400,00 доларів США строком до 12 серпня 2013 року на умовах сплати 13,30 % річних за користування кредитними коштами для придбання автомобіля, а також відкрив позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 1170,11 доларів США на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % на місяць строком до 12 серпня 2013 року для оплати страхових платежів за договором страхування.

Відповідно до положень п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 договору ОСОБА_2 зобов'язалася повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно до 18 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.2. договору «Автопакет» № 356/П/65/2008-840 від 12 серпня 2008 року належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором забезпечене порукою ОСОБА_3 (а. с. 10-15).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.4.3.1., 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору за кожен випадок.

ПАТ «КБ «Надра» у повному обсязі виконало свої зобов'язання, надавши ОСОБА_2 кредит, що підтверджується її заявою на видачу готівки № 856 від 12 серпня 2008 року.

До 09 липня 2009 року ОСОБА_2 належним чином виконувала умови кредитного договору, але в подальшому жодних платежів за договором не вносила.

28 серпня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом, в якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором «Автопакет» № 356/П/65/2008-840 від 12 серпня 2008 року, просило стягнути з неї та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість, яка відповідно до наданих розрахунків станом на 28 квітня 2014 року становить: 25 649,97 доларів США та включає: непогашений кредит - 13 343,12 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 151541,10 грн.; несплачені відсотки в сумі 8 444,52 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 95 906,49 грн.; пеню, нараховану банком за прострочення строків виконання зобов'язання в сумі 2 422,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 27 511,00 грн., а також штраф за невиконання умов договору в сумі 1 440,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 16 354,43 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра», стягнувши з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором в розмірі 21 787, 64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 квітня 2014 року становить 247 447 грн. 59 коп. та штраф в сумі 16 354 грн. 43 коп. Суд дійшов висновку, що порука ОСОБА_3 є припиненою, а тому відсутні підстави стягнення з нього заборгованості. Також суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення пені, розрахованої в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (постанова Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6- 53 цс 14).

В договорі «Автопакет» № 356/П/65/2008-840 від 12 серпня 2008 року не було встановлено строку припинення поруки. Відповідно до положень договору ОСОБА_2 зобов'язалася виконати свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів в повному обсязі до 12 серпня 2013 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 ПАТ «КБ «Надра» звернулося лише 28 серпня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що зобов'язання поручителя з повернення кредиту не припинилося, є безпідставними.

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів в іноземній валюті, врахувавши, що банківська ліцензія на здійснення валютних операцій не надає ПАТ «КБ «Надра» права на отримання штрафних санкцій в іноземній валюті. Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, а отже, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді