Справа №: 164/426/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.

при секретарі Долі О.І., Костюк Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 16.11.2008 року із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними, окрім іншого майна, було придбано вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що належать їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, ними за час спільного проживання було побудовано житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі. Земельна ділянка, на якій побудовано вказаний будинок, надана відповідачу згідно договору від 7.07.2010 року в оренду. Питання щодо розподілу вказаних житлового будинку, вантажного автомобіля та причепа до вантажного автомобіля ними в добровільному порядку не вирішено. Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у можливості користуватись вказаним майном, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі Волинської області, ? частину вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, ? частину причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 8.09.2015 року було прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, і обєднано їх в одне провадження.

ОСОБА_3 в поданій до суду зустрічній позовній заяві свої вимоги обґрунтував тим, що з 16.11.2008 року із відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними, окрім іншого майна, було придбано супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, телевізор „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильник „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч, вартістю 500 гривень, пральну машину, вартістю 3500 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, кухонний стіл та сім стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблеву стінку, вартістю 3500 гривень, жіночий велосипед, вартістю 3500 гривень, пилосос, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 31070 гривень. Питання щодо розподілу вказаного майна ними в добровільному порядку не вирішено. Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 чинить позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 перешкоди у можливості користуватись вказаним майном, просив суд виділити йому у власність наступне майно: супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, а всього майно на загальну суму 13670 гривень. Відповідачу ОСОБА_1 виділити у власність наступне майно: телевізор „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильник „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильову піч, вартістю 500 гривень, пральну машину, вартістю 3500 гривень, кухонний комбайн, вартістю 1000 гривень, кухонний стіл та сім стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблеву стінку, вартістю 3500 гривень, жіночий велосипед, вартістю 3500 гривень, пилосос, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 17400 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги уточнили, просили виділити ОСОБА_1 у власність вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 105511 гривень грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача. Вимоги зустрічного позову вважають необґрунтованими, оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 не представлено в ході розгляду справи належних доказів щодо придбання вказаного майна за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, його вартості та місцезнаходження. Вказане у зустрічному позові майно неможливо однозначно ідентифікувати. Вважають, що у випадку задоволення вимог зустрічного позову це призведе до неможливості виконання судового рішення. Враховуючи зазначені обставини, в задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечують. Стверджують, що вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, були придбані 9.06.2011 року за кошти, що належали особисто ОСОБА_3 Вказані кошти він отримав від продажу автомобіля „ЗІЛ з причепом, які належали ОСОБА_3 до шлюбу з ОСОБА_1 Вартість автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, істотно збільшилася не за час шлюбу, а після його розірвання та коли ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вже проживали окремо. Враховуючи зазначені обставини, заперечують щодо виділення автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, у власність позивача ОСОБА_1, а тому в задоволенні уточнених вимог просили відмовити. Крім того, вказали, що житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі є недобудованим. Його не прийнято в експлуатацію, право власності на нього у встановленому законом порядку не зареєстровано, а тому він поділу між позивачем та відповідачем не підлягає. Вимоги про поділ будівельних матеріалів чи виділення їх у власність позивача та відповідача в ході розгляду справи позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 не заявлялися. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали у повному обсязі, просили виділити ОСОБА_3 у власність наступне майно: супутникову антену, вартістю 700 гривень, компютер, вартістю 3500 гривень, компютерний стіл, вартістю 500 гривень, конвектор, вартістю 170 гривень, морозильну камеру, вартістю 1100 гривень, електроплиту, вартістю 1200 гривень, диван, вартістю 3000 гривень, мякий куточок, вартістю 3500 гривень, а всього майно на загальну суму 13670 гривень. Решту майна виділити у власність відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

В судовому засіданні встановлено, що з 16.11.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року між ними було розірвано. З 13.01.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично почали проживати окремо. За час перебування у шлюбі ОСОБА_3 9.06.2011 року було придбано у ВАТ „Гайворонське ремонтно-транспортне підприємство вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2. Вказані вантажний автомобіль та причеп-самоскид до вантажного автомобіля були придбані за власні кошти ОСОБА_3, отримані внаслідок продажу 6.06.2011 року жителю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вантажного автомобіля „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, та причепа до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, які належали ОСОБА_3 до шлюбу. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання було побудовано житловий будинок по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі. Ступінь будівельної готовності житлового будинку становить 72%. Земельна ділянка, на якій побудовано вказаний будинок, надана ОСОБА_3 згідно договору від 7.07.2010 року в оренду. Питання щодо розподілу вказаних житлового будинку, вантажного автомобіля та причепа до вантажного автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в добровільному порядку не вирішено. Зазначені обставини підтвердили позивач та її представник, відповідач та його представник в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 088660 від 28.01.2014 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 6.03.2014 року, договору оренди землі від 7.07.2010 року, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 7.07.2010 року, акту приймання-передачі земельної ділянки від 7.07.2010 року, рішень Маневицької селищної ради № 31/5 від 11.02.2010 року та № 33/13 від 15.06.2010 року, договору купівлі-продажу від 9.06.2011 року, видаткової накладної № 14 від 9.06.2011 року, рахунку № 14 від 9.06.2011 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 67 від 9.06.2011 року, будівельного паспорта на індивідуальний житловий будинок та господарські будівлі і споруди.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд при вирішенні заявлених позивачем вимог бере до уваги, що відповідно ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також представити суду докази у підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні сторони погодили вартість вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на суму 66958 гривень та вартість причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, на суму 34000 гривень. Заявляти клопотання про призначення судової експертизи для визначення їх вартості на час розгляду справи сторони відмовились.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду підтвердив, що 6.06.2011 року він придбав у ОСОБА_3 вантажний автомобіль „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, та причеп до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, за грошові кошти на загальну суму 40000 гривень. Кошти були передані за місцем проживання ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, а також допитаний в якості свідка ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5, крім того, додав, що від ОСОБА_3 він дізнався, що той вирішив продати вантажний автомобіль „ЗІЛ-ММЗ 554, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, та причеп до вантажного автомобіля, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, оскільки йому необхідні були кошти для придбання вантажного автомобіля „КАМАЗ з причепом. В подальшому, ОСОБА_3 придбав вантажний автомобіль „КАМАЗ з причепом, яким користується по даний час.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що в грудні-листопаді 2013 року ОСОБА_3 брав у нього в борг матеріали на суму приблизно 21000 гривень для ремонту вантажного автомобіля „КАМАЗ та причепа до нього. Дані матеріали можна було використати для ремонту бортів і кузова як автомобіля, так і причепа. В травні 2014 року ОСОБА_7 отримав кошти за вказані матеріали у повному обсязі.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду підтвердили, що на момент купівлі ОСОБА_3 вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, їх технічний стан був практично незадовільний. Ремонтні роботи з покращення стану вказаного автомобіля ОСОБА_3 проводив навесні 2014 року, а ремонтні роботи з покращення стану причепа навесні 2015 року. Автомобіль „КАМАЗ з причепом було придбано через кілька днів після продажу ОСОБА_3 автомобіля „ЗІЛ з причепом.

Обєктивність пояснень відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, а також показань вказаних свідків підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, товарними чеками від 20.03.2014 року, 12.04.2014 року, 21.04.2014 року, 23.04.2014 року, 6.11.2014 року та 5.12.2014 року, фіскальними чеками від 23.01.2015 року, видатковими накладними від 9.10.2014 року, 10.11.2014 року, 12.11.2014 року, 14.11.2014 року та 12.02.2015 року.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 відповідно до ст. 60 ЦПК України не подано будь-яких доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 було затрачено особисті кошти на придбання вантажного автомобіля „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та причепа-самоскида до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, а також на ремонтні роботи вказаного автомобіля з причепом, внаслідок чого їх вартість істотно збільшилася саме за час шлюбу.

Суд вважає, що оскільки вантажний автомобіль „КАМАЗ 55102, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, та причеп-самоскид до вантажного автомобіля „СЗАП 8527, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, були придбані за власні кошти ОСОБА_3, їх вартість істотно збільшилася не за час шлюбу, а після його розірвання, коли ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вже проживали окремо, оцінка вартості автомобіля, яка погоджена сторонами, проведена лише 2.02.2015 року, тобто після проведених ОСОБА_3 ремонтних робіт, вимоги позивача ОСОБА_1 про виділення їй у власність вказаного вантажного автомобіля та причепа-самоскида до вантажного автомобіля до задоволення не підлягають.

При вирішенні вимог позивача ОСОБА_1 про присудження їй грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача, суд бере до уваги, що згідно п. 25 постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1, даючи згоду на отримання грошової компенсації, не враховано, що проти присудження грошової компенсації заперечив відповідач ОСОБА_3, який, крім того, попередньо не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Враховуючи зазначені обставини, вимоги позивача ОСОБА_1 про присудження їй грошової компенсації, виходячи з вартості нерухомого та рухомого майна, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, та рівності часток майна позивача і відповідача, до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд вважає, що оскільки право власності на житловий будинок, що знаходиться по вул. Грушевського, 1 в смт. Маневичі, ступінь будівельної готовності якого становить 72%, не зареєстровано, житловий будинок не прийнято до експлуатації, відсутні підстави для визнання ідеальних часток подружжя в цьому нерухомому майні без його реального поділу і залишення його у їх спільній частковій власності. Вимоги про поділ будівельних матеріалів чи виділення їх у власність позивача та відповідача в ході розгляду справи позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 не заявлялися.

При вирішенні вимог зустрічного позову суд бере до уваги, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 відповідно до ст. 60 ЦПК України не представлено в ході розгляду справи належних доказів щодо придбання вказаного у зустрічній позовній заяві майна за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, його вартості та місцезнаходження. Вказане у зустрічному позові майно неможливо однозначно ідентифікувати. Заявлені у зустрічній позовній заяві вимоги заперечили у повному обсязі відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, вказавши, що дане майно у ОСОБА_1 відсутнє, з його вартістю, а також з тим, що це майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя, вони не погоджуються, вказані обставини ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 в ході розгляду справи не доведені.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суду підтвердили, що бачили в квартирі за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 меблеву стінку, диван, холодильник, морозильну камеру, стіл, стільці, телевізор, мякий куточок, компютер, електроплиту. Разом з тим, даючи вказані показання, зазначені свідки не повідомили ким, коли та за які кошти було придбано це майно, а також не надали суду інформації, яка б дозволила однозначно ідентифікувати дане майно та його місцезнаходження на час розгляду справи.

Враховуючи зазначені обставини, вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про виділення йому у власність супутникової антени, вартістю 700 гривень, компютера, вартістю 3500 гривень, компютерного стола, вартістю 500 гривень, конвектора, вартістю 170 гривень, морозильної камери, вартістю 1100 гривень, електроплити, вартістю 1200 гривень, дивана, вартістю 3000 гривень, мякого куточка, вартістю 3500 гривень, а всього майна на загальну суму 13670 гривень, а відповідачу ОСОБА_1 - телевізора „Панасонік, вартістю 1800 гривень, холодильника „Норд, вартістю 2000 гривень, мікрохвильової печі, вартістю 500 гривень, пральної машини, вартістю 3500 гривень, кухонного комбайну, вартістю 1000 гривень, кухонного стола та семи стільців до нього, загальною вартістю 1100 гривень, меблевої стінки, вартістю 3500 гривень, жіночого велосипеда, вартістю 3500 гривень, пилососа, вартістю 500 гривень, а всього на загальну суму 17400 гривень, до задоволення не підлягають.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини, встановлені в ході розгляду справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60-61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 328, 331, 368, 372, 391-392 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя районного суду О.В. Невар