АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1063/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника Першого відділу

ДВС Тернопільського міського управління юстиції - Максимлюк В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Максимлюк В.І. про примусове входження до житла,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Максимлюк В.І. звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із поданням про примусове входження до квартири НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, у якій проживає ОСОБА_2

В обгрунтування вимог посилалась на те, що на виконанні у Першому відділі ДВС ТМУЮ знаходиться виконавче провадження №46984590 за виконавчим листом №607/7887/14-ц від 29.09.2014 року, що видав Тернопільський міськрайонний суд про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 суму неповернутого основного боргу в розмірі 4 089907,50 грн., а також три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29 грн. та 1700 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. витрат ІТЗ розгляду цивільної справи. Стягнення боргу підлягає в межах суми 2900000 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Максимлюк В.І. про примусове входження до житла боржника задоволено.

Надано дозвіл на примусове входження у квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 за місцем проживання боржника ОСОБА_2 з метою виконання виконавчого провадження ЄДРВП №46984590 від 26.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 суму неповернутого основного боргу в розмірі 4 089907,50 грн., а також три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29 грн. та 1700 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. витрат ІТЗ розгляду цивільної справи. Стягнення боргу підлягає в межах суми 2900000 грн.

ОСОБА_2 звернувся в суд з апеляційною скаргою на вищезазначену ухвалу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що судом не було взято до уваги, що приміщення, в яке було надано дозвіл на примусове входження з 01.04.2009 року не належить йому і він в ньому з 02.12.2009 року не проживає.

Представник відділу ДВС ухвалу суду вважає законною та обгрунтованою.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Згідно з положеннями п.9 ч.3 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №46984590 за виконавчим листом №607/7887/14-ц від виданого Тернопільським міськрайонним судом 29.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 суму неповернутого основного боргу в розмірі 4 089907,50грн., а також три процента річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409,29грн. та 1700 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. витрат ІТЗ розгляду цивільної справи. Стягнення боргу підлягає в межах суми 2900000грн.

У відповідності до вимог ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» 26 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено сторону та надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання вказаних рішень.

31 березня 2015 року у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої надіслано в Реєстраційну службу ТМУЮ та УДАІ УМВС України в Тернопільській області до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома.

На даний час виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 не виконано, на офіційні вимоги державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції боржник ОСОБА_2 не реагує, виконавчі листи не виконує, на місце виконавчих дій не зявляється, чим умисно створює перешкоди для проведення виконавчих дій.

Доводи апелянта, що ухвала суду є незаконною, оскільки судом не було взято до уваги, що приміщення, в яке було надано дозвіл на примусове входження з 01.04.2009 року не належить йому і він в ньому з 02.12.2009 року не проживає, колегія суддів не бере до уваги як безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі адреса боржника зазначена квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не повідомляв виконавчу службу про зміну свого місця прживання та не виконує рішення суду.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.1,2 ст. 30 Конституції України).

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст.1,11 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд прийшов до вірного висновку про надання дозволу державному виконавцю примусово проникнути до житла, яке було зазначене як місце проживання боржника з метою забезпечення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність постановленої ухвали. Підстав для скасування ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,312,313,314,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук