АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7056/15 Головуючий 1 інстанції Назаренко О.В.
Справа №635/1641/15 ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія -право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Котелевець А.В.., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєдналася Мереф'янська міська рада Харківського району Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до акціонерної компанії «Харківобленерго» та Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності

В С Т А Н О В И Л А:

02.03.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який в наступному уточнила, до акціонерної компанії «Харківобленерго» та Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог вказала, що в червні 1971 року її чоловік ОСОБА_5 працював в «Харківенерго» на електропідстанції № 17, від якої отримав службову квартиру за вказаною адресою: АДРЕСА_1. Місце проживання позивача ОСОБА_3, як члена сім'ї наймача, 01.07.1971 року було зареєстровано за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. За своє життя право власності на дану квартиру він не оформив. Зазначені обставини не оспорюються та не спростовуються відповідачами. Позивач продовжує користуватися квартирою до цього часу, отже час добросовісного користування становить більше 10 років. Довідкою комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації підтверджено, що за адресою АДРЕСА_1 розташовано восьмиквартирний житловий будинок, який був зареєстрований по праву власності в цілому за «Харківенерго» Електропідстанція № 17 на підставі рішення Виконкому Мереф'янської міської ради від 27.01.1964 року протокол № 7, а квартира НОМЕР_1 є двокімнатною загальною площею 46, 4 кв. м., житловою - 28,60 кв. м.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2, який не був залучений до участі у справі, але вважає, що рішенням суду вирішені питання про його права та обов»язки . Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, невідповідність рішення суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що на сьогоднішній день вказаний будинок АДРЕСА_1 все ще зареєстрований в КП «Харківське районне Бюро технічної інвентаризації» за Харківенергоелектропідстанцією НОМЕР_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого ХРБТІ 08.02.1964р. згідно рішення виконкому Мереф'янської міської ради від 27.01.1964р. протокол №2. На даний час рішення виконкому Мереф'янської міської ради від 27.01.1964р. протокол №2,

реєстраційне посвідчення ХРБТІ не скасовані, право власності Харківенергоелектропідстанцією НОМЕР_2 не припинено. Враховуючи, що в спірній квартирі зареєстрований та постійно проживає апелянт ОСОБА_2 (з 25.09.1998р.) та його батько ОСОБА_6 (з 08.08.1979р.), здійснення позивачем ОСОБА_3 звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на спірну квартиру одноосібно за нею є порушенням прав інших осіб, а саме - його, як основного квартиронаймача, та його батька - як члена сім'ї квартиро наймача. Наголошує, що позивач ОСОБА_3 зі своєї волі змінила місце проживання та з 05.04.2014р. була знята з реєстрації у спірній квартирі. Зареєстрована вона та проживає АДРЕСА_2 з 05.04.2014 року.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності

обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має можливості для реалізації свого права на приватизацію своєї квартири, оскільки майно- квартира не є державною або комунальною власністю, і юридична особа, що була зареєстрована власником цієї квартири і всього будинку, втратила своє права власності через передачу її у добросовісне володіння та через відсутність обліку нерухомого майна на балансі підприємства. Позивачка проживає в цій квартирі з 1971 року, тому на законних підставах набула права власності на спірне майно в порядку набувальної давності і виключно рішенням суду необхідно визнати за позивачем таке право.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок не обґрунтований, не відповідає вимогам закону, та зроблений не у відповідності із зібраними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Окрім того, в п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне.

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

- у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2, є основним квартиронаймачем спірної жилої квартири НОМЕР_1, що розташована в по АДРЕСА_1. Зареєстрований він в квартирі з 25.09.1998 року.

Членом його сім'ї є його батько ОСОБА_6, який зареєстрований - 08.08.1979р.

Спірна квартира складається з двох кімнат та кухні, житловою площею 28,8 м кв., надана вона була діду апелянта ОСОБА_5 01.06.1955р. житлово-комунальним відділом Управління Електромереж «Харківенерго» згідно ордера №241 від 01.06.1955р. (в ордері вказана стара адреса нашого будинку: АДРЕСА_3, Електропідстанція НОМЕР_2).

Станом на час отримання квартири ОСОБА_5 вже був одружений та мав сім'ю -

дружину ОСОБА_3, сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3., доньку - ОСОБА_7.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.,

Зміна адреси відбулась у 1964 році, на підставі рішення виконкому Мереф'янської міської ради 27.01.1964р. протокол №2, на підставі якого будинку було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1, та зобов'язано Харківське районне Бюро технічної інвентаризації видати Харківенергоелектропідстанції НОМЕР_2 реєстраційне посвідчення на вказану будівлю.

На цей час вказаний будинок АДРЕСА_1 все ще зареєстрований в КП «Харківське районне Бюро технічної інвентаризації» за Харківенергоелектропідстанцією НОМЕР_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого ХРБТІ 08.02.1964р. згідно рішення виконкому Мереф'янської міської ради від 27.01.1964р. протокол №2.

Рішення виконкому Мереф'янської міської ради від 27.01.1964р. протокол №2, реєстраційне посвідчення ХРБТІ не скасовані, право власності за Харківенергоелектропідстанцією НОМЕР_2 не припинено.

З апеляційної скарги та пояснень в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5., в зв'язку із похилим віком та поганим станом здоров'я на початку 2014 року виявила бажання змінити місце проживання та переїхати жити до родичів в інший будинок за адресою: АДРЕСА_2

В зв'язку із цим з 05.04.2014р. ОСОБА_3 зі своєї волі була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, та була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2, разом із невісткою ОСОБА_8 та онуком ОСОБА_9. На вказаний будинок були переоформлені і усі комунальні пільги ОСОБА_3 Зазначене підтверджується копією паспорта ОСОБА_3 та довідками та не спростовано позивачем та його представником.

17.10.2014р. ОСОБА_3 переїхала для лікування до родички ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_4. За вказаною адресою вона знаходиться і на цей час, про свідчить отримана нею телеграма про розгляд справи в апеляційному суді.

Посилання представника позивача , що ОСОБА_3 була знята з реєстрації в спірній квартирі без її волі необґрунтовані та доказів цьому не надано.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв»язку з наведеним судова колегія знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності недоведені, безпідставні та задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналася Мереф'янська міська рада Харківського району Харківської області задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до акціонерної компанії «Харківобленерго», Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: