Єдиний унікальний номер 341/1511/15-ц
Номер провадження 2/341/662/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Максимчина Ю.Д.

секретаря Ворох З.Д.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 26.01 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4: аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у твердій грошовій сумі, в розмірі 950 (дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп., щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття.

Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач перебувала в шлюбі з Відповідачем, у подружжя 18 січня 2007 року народився син - ОСОБА_3.

Як зазначила ОСОБА_1 в позовній заяві, Відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує.

Позивач в позовній заяві також зазначила, що Відповідач працездатний, заробляє кошти працюючи різноробочим, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі по 950(дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. на дитину щомісяця, до виповнення сином повноліття.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наявність передбачених вищевказаною нормою обставин, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановлено наступне.

За час перебування в шлюбі у сторін народився син: ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про народження серія І-НМ № 060631 від 26 січня 2007 року).

Згідно з копії Виписки з Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2008 року, справи №2-672/2008 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. Сина залишили проживати з мамою - ОСОБА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Як зазначила в позовній заяві Позивач, станом на сьогоднішній день син ОСОБА_3 перебуває на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дитини, жодної участі у його утриманні та вихованні не приймає.

Доказів, які б спростовували зазначені Позивачем обставини, Відповідачем не надано, а судом таких доказів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи відсутність у Відповідача регулярного доходу, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 950 грн. на дитину до досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно».

Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України.

Так, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).

Як зазначила в позовній заяві Позивач, та не спростував належними доказами Відповідач, їй невідоме місце роботи Відповідача, однак відомо, що він працює різноробочим, що має характер непостійного та нерегулярного заробітку. Також в позові ОСОБА_1 зауважила, що Відповідач не має на утриманні інших осіб. Доказів, які б спростовували дані обставини, ОСОБА_2 не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів малолітніх дітей, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі у розмірі 950,00 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дитини, а також відповідає обовязку батька на утримання дітей.

При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина проживають разом з Позивачем. Також враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем подано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Також Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум дитини, віком до 6 років становить 1032 грн., 1 грудня 1167 грн., на дитину віком від 6 до 18 років, становить 1286 грн., а з 1 грудня 1455 грн.

Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати з ОСОБА_2, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 950,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 20 серпня 2015 року (з часу звернення з позовом до суду).

На підставі ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 212- 215 суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1, 26.01 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8: аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у твердій грошовій сумі, в розмірі 950 (дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття.

3. Стягнення аліментів розпочати з 20 серпня 2015 року (з часу звернення з позовом до суду).

4. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243, 60 коп. судового збору.

5. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.Д. Максимчин