Справа № 505/3836/15-ц
Провадження № 2-о/505/214/15р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: г о л о в у ю ч о г о судді Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся 02.09.2015 року в суд з цією заявою та з урахуванням уточнення заявлених вимог від 06.10.2015 року, просив ухвалити рішення яким встановити факт того, що він, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 Аджарії постійно проживав на території України з 19.07.1991 року по теперішній час, що охоплює 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Підставою цьому вказував те, що на підставі висновку ВГІРФО України в Миколаївській області від 27 липня 2011 року № 6/6197 за матеріалами службової перевірки щодо підстав документування паспортом громадянина України ОСОБА_2 було вилучено та знищено паспорт громадянина України ОСОБА_2 серії ЕР № 168240 виданий 28 вересня 2004 року Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. У висновку вказано, що на день документування заявника паспортом громадянина України доказів належності заявника до громадянства України не існувало, що в свою чергу слугувало підставою для знищення паспорта, як виданого з порушенням законодавства.

Вказаний висновок було оскаржено до Миколаївського окружного адміністративного суду (справа № 2а-9І5І/І 1/1470), у задоволені позову відмовлено, рішення набрало законної сили.

Оскільки рішення про незаконність документування паспортом громадянина України не припиняє громадянство України ОСОБА_2 звернувся за місцем вилучення паспорту до Котовського міжрайонного суду з заявою про встановлення факту перебування (неприпинення) громадянства України.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року (справа № 505/4704/14-ц) у задоволенні заяви ОСОБА_2, про встановлення факту перебування у громадянстві України відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2015 року апеляційну скаргу на вказане рішення - відхилено.

Відмовляючи у задоволенні зави про встановлення факту перебування (неприпинення) громадянства України суди обох інстанцій дійшли висновку, що фактично ОСОБА_2 звернувся до суду з іншого питання, а саме з заявою про набуття громадянства України, що не є компетенцією суду, оскільки для цього встановлений інший порядок вирішення.

Разом з тим, порушення, допущені посадовими особами паспортної служби під час документування ОСОБА_2 паспортом громадянина України, мали наслідком вилучення в нього паспорта громадянина України, а для отримання нового паспорта необхідно надати докази постійного проживання на території України на день проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року або на день набрання чинності Закону України «Про громадянства України» - 13 листопада 1991 року.

Вказані обставини зумовили необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з наступних підстав.

З 19 липня 1991 року до 18 вересня 1995 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, хоча за місце реєстрації ніколи не поживав.

Необхідність реєстрації була зумовлена бажанням працевлаштування до Одеського морського пароплавства через посередників, яки і займалися оформленням усіх необхідних документів.

Так, у 1992 році в паспорті громадянина СРСР, зразка 1974 року, заявнику проставлено штампи «Громадянин України», а у 1995 році, заявнику було пропоноване знятися з реєстраційного обліку у місті Одеса та зареєструвався в міста ОСОБА_3, де було обіцяно працевлаштувати заявника до Миколаївського морського порту.

У 2004 році постало питання оформлення закордонного паспорту у зв'язку з чим заявник безпосередньо звернувся до паспортного підрозділу за місцем реєстрації у місті Миколаєві та був документований паспортом громадянина України нового зразка.

Але ж, увесь цей час ОСОБА_2 разом з родиною фактично постійно проживав в місті Одесі, де оформив приватне підприємництво.

Отже, 24 роки поспіль, заявник постійно проживає в Україні добросовісно та безперервно здійснює права громадянина України, доказом чого є: службові відмітки у справі про видачу паспорта; реєстрація місця проживання громадянина України; перетинання кордону за паспортом громадянина України; реєстрація підприємницької діяльності громадянина України; здійснення обов'язкових платежів - податків, соціальних зборів; отримання ліцензій; реєстрація у списках виборців та участь у виборах; посвідчення водія громадянина України; оформлення нотаріальних документів на представництво; визнання громадянства дітей на підставі громадянства батька; дошкільне та шкільне навчання дітей; продовження навчання дітей у вищих навчальних закладах; здійснення дітьми прав громадянина України тощо.

В ході судового розгляду справи заявник і його представник за довіреністю ОСОБА_4 уточнену вимогу заяви підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи за довіреністю ОСОБА_5 за наслідками судового розгляду заяви віддала питання вирішення цієї справи на розсуд суду.

Вислухавши сторони, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України № 215/2001 від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», з подальшими змінами і доповненнями, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до зазначеного Порядку рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, є одним із необхідних документів для встановлення належності особи до громадянства України та видачу відповідного документу, що підтверджує громадянство України, зокрема, паспорту громадянина України.

Відтак, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Викладені заявником обставини справи знайшли своє підтвердження у показах свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_3

Так свідок ОСОБА_6, яка проживає у м.Одеса по Промисловому провулку №30, свідчила, що більше 25 років знайома із заявником. Вперше познайомилась з ним на власному весіллі 20.07.1990 року, яке відбувалось у м.Одесі. Заявник, як земляк її чоловіка, був запрошений на це весілля. Вдруге був у них 18 липня 1991 року на день народження дочки і річницю їх з чоловіком весілля та проживав у їх будинку близько півроку. Де заявник працював у цей час вона не памятає. Потім він зїздив на батьківщину у ОСОБА_8 де одружився і знову повернувся до України. Після повернення проживав на орендованих квартирах в м.Одесі.

Свідок ОСОБА_7, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_6 свідчив, що знайомий з заявником з 1988-1989 років. Познайомився з ним в ОСОБА_8 в 1988 році, оскільки в той час там проходив військову службу його, свідка, брат. В подальшому в 1989 році заявник приїхав до нього смт.Великодолинське і проживав біля 3-х місяців. Після цього перейшов жити на орендовані квартири в м.Одесі. З того часу фактично постійно 5-6 раз на рік, а іноді раз на місяць зустрічались із заявником в м.Одесі. Спілкувались. Також йому відомо, що заявник виїздив до ОСОБА_8 провідати своїх рідних, там і одружився. В подальшому заявник перевіз свою сімю до м.Одеси де до цього часу своєю родиною і постійно проживає.

Свідок ОСОБА_3, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7, свідчив, що знайомий із заявником багато років. Працював на початку 90-х років таксистом в м.Одеса. Як земляки часто, майже кожного місяця, спілкувались між собою при зустрічах в м.Одесі. Весь цей час заявник проживає в Україні.

Крім показів свідків обставини справи підтверджуються письмовиим доказами справи:

- квитанцією №1214/3 від 01.12.1991 року згідно якої Товариством з обмеженою відповідальністю від ОСОБА_2 прийнято 200 000 крб. за договором прокату за жовтень-листопад 1991 року (а.с.31);

- копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 08.11.2006 року виданого Котовською РДА (а.с.6);

- копією посвідчення водія ОСОБА_2 м.Одеса від 06.09.2006 року (а.с.5);

- копіє довідки Одеської національної морської академії від 07.05.2013 року №264 по те, що ОСОБА_9 навчається на 4-му курсі денного відділення морської академії з 01.09.2010 року (а.с.10);

- копією довідки ЗОШ №82 І-ІІІ ступенів м.Одеси про те, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, навчається в 10-А класі цієї школи (а.с.11);

- копіє довідки Консульства ОСОБА_8 в м.Одеса від 13.08.2013 року №72/32985 про те, що ОСОБА_2 з 12.07.2013 року не є громадянином ОСОБА_8 (а.с.12).

Таким чином, враховуючи досліджені судом обставини справи, а також беручи до уваги позицію представника заінтересованої особи, суд вважає за можливе задовольнити заяву у повному обсязі.

Керуючись ст.1, 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 р., Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/200, ст. ст. 60, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4 Аджарії постійно проживав на території України з 19.07.1991 року по теперішній час, що охоплює 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я