н/п 2/490/3351/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Мамаєвої О.В.,

при секретарі - Костюк Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, що дії в інтересах ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи Центральний районний відділ управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.06.2015р. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання ОСОБА_5В таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком №38 по вул.Новоросійська у м.Миколаєві.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач є власником будинку №38 по вул.Новоросійська у м.Миколаєві. Її син ОСОБА_6 з 16.08.2008р. знаходився у шлюбі із ОСОБА_2, від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вони проживали із позивачкою у вказаному будинку. Під час їх шлюбних відносин, відповідач просила зареєструвати у будинку дитину, позивач не заперечувала, та дитина була зареєстрована.

Рішенням суду від 26.09.2013р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_2 із сином не проживають у будинку більше року, вона з дитиною проживає у своїй власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, відповідачка відмовляється добровільно зняти сина з реєстрації, чим, на думку позивачки, створює їй перешкоди у вільному розпорядженні належною власністю. В обгрунтування позовних вимог позивач послалась на положення ст. 405 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги.

Відповідач вказала, що її син ОСОБА_5 не втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, не користуються вони ним з поважних причин, оскільки її попросили залишити вказаний будинок, оскільки колишній чоловік став зустрічатись із іншою жінкою. Крім того, вважає, що позивачем жодним чином не доведено, що реєстрація ОСОБА_5 порушує її права щодо розпорядження своїм майном.

Представник Центрального районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування Миколаївської міської ради в особі служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради ОСОБА_3 вказала, що заперечує проти задоволення позову, оскільки у такому разі будуть порушені захищені законом інтереси малолітнього ОСОБА_5

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Судом встановлено, що 11 червня 2007 року ОСОБА_7 було отримано Свідоцтво про праву на спадщину за заповітом (зареєстровано в реєстрі за № 4-534), відповідно до якого вона є єдиною спадкоємицею житлового будинку по вул.Новоросійська, 38 у м.Миколаєві /а.с. 8/.

16 червня 2007 року, на підставі вищевказаного Свідоцтва, позивачкою було отримано ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно /а.с. 7/.

16 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого подружжя має дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у подружніх відносинах ОСОБА_6, який є сином позивачки, з 11.11.2008 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. У подальшому, 01.09.2011 за вказаною адресою за заявою батьків на підставі свідоцтва про народження було зареєстровано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією будинкової книги. ОСОБА_6В, і його син дотепер зареєстровані за вказаною адресою /а.с. 10-12/.

26 вересня 2013 року заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано, дитина проживає разом з відповідачкою у квартирі АДРЕСА_2, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 2008 року.

Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з ч. 3, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Із матеріалів справи та пояснень сторін, вбачається, що ОСОБА_6 та його малолітній син вселились у спірне житлове приміщення з дозволу позивачки як єдиної власниці будинку, набувши право користування вказаним житлом нарівні із власником. Під час вселення між позивачкою та батьком ОСОБА_5 не було укладено жодної угоди про порядок користування приміщенням, а тому вони отримали право постійного користування житловим будинком як таке, що випливає із закону.

При цьому припинення відповідачкою сімейних відносин з ОСОБА_6 після розірвання шлюбу не тягне втрату цього права та виселення. Вселивши ж до власної квартири свого сина з дитиною без будь-яких застережень, позивачка добровільно погодились на обмеження свого права власності.

Позивач зазначає про те, що її малолітній онук без поважних причин понад 1 рік не проживає у спірному будинку.

Однак, як слідує із пояснень відповідача ОСОБА_2, вона залишила зазначену квартиру разом з дитиною, оскільки між нею та ОСОБА_6 склалися неприязливі стосунки, що стали причиною розірвання шлюбу, Майер став зутрічатись з іншою жінкою.

З огляду на викладене, суд вважає, що відносини, що склалися між сторонами у зв'язку з розірванням сімейних стосунків, а в подальшому й шлюбу, позбавляли можливості відповідачку та малолітню дитину реалізувати свої права на користування спірним житлом.

Після розірвання шлюбу дитина проживає із матір'ю - ОСОБА_2,

За такого, перелічені обставини свідчать про поважність причин непроживання малолітнього ОСОБА_5 у зазначеному будинку.

Суд також вважає обгрунтованим заперечення відповідачки про те, що позивачкою не доведено, в чому саме реєстрація ОСОБА_5 у спірному житловому будинку порушує її право щодо розпорядження своїм майном. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про дійсні спроби позивачки реалізувати її правомочність на розпорядження належним їй житловим будинком, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 29, 405, 406 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 177 СК України, ст.18 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи Центральний районний відділ Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, мають право подати апеляційну скаргу в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В. Мамаєва