Справа № 460/863/15-ц
Провадження №2/460/770/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року

Яворівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді: Гоцко В.І.,

при секретарі: Бундз М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою. в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь борг за договором позики. В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що вона у 2008 році позичила відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 70000 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути, написавши для документального підтвердження позики розписки.

В подальшому, з метою пролонгації терміну виконання взятих на себе зобовязань, за згодою сторін, відповідач ОСОБА_2, 11 лютого 2013 року надала позивачу розписку, вказавши суму позики, яка підлягала поверненню в гривнях, а не в доларах США, як було визначено попередніми розписками. Крім цього, сторонами були узгоджені нові терміни повернення суми позики, однак, зважаючи на невиконання відповідачем взятих зобовязань у повному обсязі, 08 квітня 2014 року, відповідач ОСОБА_2 власноруч написала заяву, в якій підтвердила, що вона має несплачений борг перед позивачем ОСОБА_1, відповідно до розписки від 11 лютого 2013 року в сумі 458100 гривень.

За згодою сторін, вказана сума боргу була переведена в доларовий еквівалент, оскільки позика грошових коштів була в доларах США. Згідно наданої заяви, сума боргу, станом на 08 квітня 2014 року нараховувала 48476,19 доларів США, які відповідач ОСОБА_2 зобовязувалася повертати щомісячними платежами у гривнях, еквівалентному 2000 доларів США, по комерційному курсу на день оплати, протягом 24 місяців, починаючи з квітня 2014 року. У випадку, якщо строк виплат буде порушено більш ніж на 10 днів, або виплата буде здійснена не в повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 зобовязувалася повернути всю суму боргу.

Але на даний час, відповідач ОСОБА_2, взяті на себе зобов'язання не виконала, а починаючи з квітня 2015 року, відповідач взагалі не виконує боргових зобовязань.

Відтак, позивач вирішила звернутися за захистом своїх прав до суду і просить суд постановити рішення, з врахуванням її заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15 травня 2015 року, про стягнення в її користь з відповідача ОСОБА_2 971884 гривень 32 копійки основного боргу за договорами позики та 28316 гривень 57 копійок 3% річних.

До суду представник позивача подав письмову заяву в якій повністю підтримує позовні вимоги позивача ОСОБА_1, просить позов задовольнити і просить також справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, подавши до суду письмове заперечення на позовну заяву та на заяву позивача від 15 травня 2015 року про зменшення позовних вимог, в якому визнає, що станом на 15 травня 2015 року борг за розпискою від 11 лютого 2013 року нараховує 371471 гривень, однак беручи до уваги, що строк повернення боргу не настав, вважає передчасними заявлені вимоги позивача і просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Зясувавши та перевіривши всі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що згідно розписки відповідача від 29 серпня 2008 року, ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 60000 доларів США, на строк шість місяців, під 26 відсотків річних.

Як вбачається з розписки відповідача ОСОБА_2 від 02 жовтня 2008 року, вона, додатково отримала від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 10000 доларів США, на строк шість місяців, під 26 відсотків річних.

Відповідно до розписки відповідача ОСОБА_2 від 11 лютого 2013 року, вона, отримала в позику суму 518394 гривень, які зобовязувалася повернути не пізніше 11 лютого 2014 року.

Оригінали розписок знаходяться у позивача ОСОБА_1 та були надані представником позивача і оглянуті судом.

Також судом встановлено, що 08 квітня 2014 року, відповідач ОСОБА_2 власноручно написала заяву, якою підтвердила, що станом на 08 квітня 2014 року, вона має несплачений борг перед позивачем ОСОБА_1 по розписці від 11 лютого 2013 року в розмірі 458100 гривень. Строк погашення боргу настав 11 лютого 2014 року і за погодженням з позивачем ОСОБА_1 борг переведено в доларовий еквівалент, по курсу 09 гривень 45 копійок за 1 долар США і сума боргу нараховує 48476,19 доларів США.

Крім цього, відповідно до згаданої заяви, відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання повернути суму боргу в гривнях щомісячними платежами, в розмірі, еквівалентному 2000 доларів США, по комерційному курсу на день плати, протягом 24 місяців, починаючи з квітня 2014 року. В разі порушення строків повернення суми боргу більш ніж на 10 днів, або здійснення виплати не в повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 зобовязалась повернути всю суму боргу.

Як вбачається із розписок від 29 квітня 2014 року та від 26 травня 2014 року, відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 767 доларів США та кошти в сумі 460 доларів США, в рахунок погашення боргу, згідно заяви від 08 квітня 2014 року.

Суд не може взяти до уваги твердження відповідача ОСОБА_2, що за період з 29 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року, вона повернула позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 86629 гривень, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин відповідачем ОСОБА_2, не надано.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, відповідно до вимог Цивільного кодексу України, за своєю суттю, розписка про отримання у борг грошових коштів, є документом, який видається боржником кредитору і підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику та укладення договору позики.

Наявність у позивача боргових документів відповідача засвідчує право позивача ОСОБА_1 вимагати повернення основного боргу від відповідача ОСОБА_2 і одночасно спростовує позицію відповідача про повернення нею боргу.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Порушенням зобовязання, як зазначено у ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 у встановленні строки не повернула отримані від позивача ОСОБА_1 в позику кошти, то вона, відповідно порушила взяті на себе зобовязання.

Таким чином, враховуючи наведене, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 971884 гривень 32 копійок, що еквівалентно 47249,19 доларам США.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми 3% річних від простроченої суми.,за період з 26 травня 2014 року по 15 травня 2015 року в розмірі 28316 гривень 57 копійок, суд вважає підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню в користь позивача ОСОБА_1 судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212, 224-228 ЦПК України, ст.ст.3-4, 11, 509, 526, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 971884 гривень 32 копійок, суму 3% річних в розмірі 28316 гривень 57 копійок та суму судового збору в розмірі 3654 гривень.

ОСОБА_2 на рішення суду може подати заяву про перегляд заочного рішення суду до Яворівського районного суду Львівської області протягом десяти днів, з дня отримання його копії.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: В.І.Гоцко