Провадження №2/201/780/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Браги А.В.

при секретарі - Ляховій І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Багрової Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 201/12639/14ц за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_3, в якій позивач просила суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13 лютого 2014 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками за весь час користування грошовими коштами, а саме:

- за договором № SAMDN6215 від 27 серпня 2013 року (рахунок НОМЕР_1) - в розмірі 11239,81 доларів США;

- за договором № SAMDN6605 від 27 серпня 2013 року (рахунок НОМЕР_2) - в розмірі 11239,81 доларів США;

- за договором № SAMDN6820 від 27 серпня 2013 року (рахунок НОМЕР_3) - в розмірі 11239,81 доларів США;

- за договором № SAMDN6880 від 27 серпня 2013 року (рахунок НОМЕР_4) - в розмірі 11239,81 доларів США;

- за договором № SAMDN6926 від 27 серпня 2013 року (рахунок НОМЕР_5) - в розмірі 11239,81 доларів США;

- за договором № SAMDN700 від 29 листопада 2013 року (рахунок НОМЕР_6) - в розмірі 13134,56 доларів США;

- за договором № SAMDNWFD000 від 29 листопада 2013 року (рахунок НОМЕР_7) - в розмірі 13680,49 доларів США;

- за договором № SAMDNWFD800 від 26 грудня 2013 року (рахунок НОМЕР_8) - в розмірі 33211,77 доларів США;

- за договором № SAMDNWFD000 від 26 грудня 2013 року (рахунок НОМЕР_9) - в розмірі 38193,55 доларів США;?

- за договором № SAMDNWFD500 від 26 грудня 2013 року (рахунок НОМЕР_10) - в розмірі 60552,63 гривні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що в 2013 році між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено ряд договорів, згідно яких позивач розмістила на рахунках відповідача вклади (депозити) на загальну суму 134 942,00 доларів США та 50000,00 гривень, а саме:

- рахунок НОМЕР_1 згідно договору № SAMDN6215 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних;

- рахунок НОМЕР_2 згідно договору № SAMDN6605 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних;

- рахунок НОМЕР_3 згідно договору № SAMDN6820 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних;

- рахунок НОМЕР_4 згідно договору № SAMDN6880 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних;

- рахунок НОМЕР_5 згідно договору № SAMDN6926 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних;

- рахунок НОМЕР_6 згідно договору № SAMDNWFD700 від 29 листопада 2013 року - 12000,00 доларів США під 7,5% річних;

- рахунок НОМЕР_7 згідно договору № SAMDNWFD000 від 29 листопада 2013 року - 12492,00 доларів США під 7,5% річних;?

- рахунок НОМЕР_8 згідно договору № SAMDNWFD800 від 26 грудня 2013 року - 30000,00 доларів США під 9% річних;

- рахунок НОМЕР_9 згідно договору № SAMDNWFD000 від 26 грудня 2013 року - 34500,00 доларів США під 9% річних;

- рахунок НОМЕР_10 згідно договору № SAMDNWFD500 від 26 грудня 2013 року - 50000,00 гривень під 17% річних.

На виконання умов договорів, після їх підписання, позивачем було внесено вклади на рахунки, відкритті у відповідача, на підтвердження чого до позову додані копії відповідних квитанцій. Договори № SAMD6215, № SAMD6605, №SAMD6820, № SAMDN6880, № SAMDN6926 від 27 серпня 2013 року, згідно умов зазначених в розділі «Данные по вкладу», укладались на строк 366 днів по 27 серпня 2014 року включно. Згідно умов договору № SAMDNWFD700 та договору № SAMDNWFD000 від 29 листопада 2013 року, вклад оформлявся на строк по 29 травня 2014 року включно. Згідно умов договору № SAMDNWFD800 та договору №SAMDNWFD000 від 26 грудня 2013 року, вклад оформлявся на строк по 26 червня 2014 року включно. Згідно умов договору № SAMDNWFD500 від 26 грудня 2013 року вклад було оформлено на строк по 26 березня 2014 року включно. Таким чином вбачається, що строк повернення банківських вкладів, відповідно до умов укладених договорів, вже давно настав. ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав належним чином свої зобов'язання і не повернув належні позивачу вклади разом із нарахованими відсотками згідно умов договорів, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладених договорів та законних прав позивача. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань, безпідставно посилаючись на неіснуючі обставини, що нібито унеможливлюють повернення позивачу суми вкладів, разом із нарахованими відсотками, у зв'язку з чим остання звернулась до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові та згідно доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договір банківського вкладу з ОСОБА_3 укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується, як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ «Приватбанк» за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників» в довірче управління переданий майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя. Окрім того, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначила про те, що відповідно до п. 20.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 для дострокового розірвання дії договору банківського вкладу або повернення частини вкладу за бажанням вкладника - фізичної особи вкладник зобов'язаний повідомити про це банк шляхом подання заяви. З наявних в матеріалах справи копій укладених між позивачем та банком договорів вбачається, що строк їх дії, станом на момент розгляду справи судом не сплинув, а отже позивач забажав достроково розірвати спірні договори. В силу зазначеного, на виконання вимог п. 5 договорів депозитних вкладів, вкладник, у разі бажання розірвати вклад достроково, мав повідомити про це банк за два банківських дня до дати їх розірвання. Проте, позивачем не було надано суду доказів її звернення у належній формі до відповідача з письмовою вимогою про дострокове розірвання депозитних вкладів, що є предметом розгляду по справі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено ряд договорів, згідно яких позивач розмістила на рахунках відповідача вклади (депозити) на загальну суму 134 942,00 доларів США та 50000,00 гривень, а саме:

- рахунок НОМЕР_1 згідно договору № SAMDN6215 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних (а.с. 10 - 11);

- рахунок НОМЕР_2 згідно договору № SAMDN6605 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних (а.с. 13 - 14);

- рахунок НОМЕР_3 згідно договору № SAMDN6820 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних (а.с. 16 - 17);

- рахунок НОМЕР_4 згідно договору № SAMDN6880 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних (а.с. 19 - 20);

- рахунок НОМЕР_5 згідно договору № SAMDN6926 від 27 серпня 2013 року - 10000,00 доларів США під 8% річних (а.с. 22 - 23);

- рахунок НОМЕР_6 згідно договору № SAMDNWFD700 від 29 листопада 2013 року - 12000,00 доларів США під 7,5% річних (а.с. 25);

- рахунок НОМЕР_7 згідно договору № SAMDNWFD000 від 29 листопада 2013 року - 12492,00 доларів США під 7,5% річних (а.с. 27);?

- рахунок НОМЕР_8 згідно договору № SAMDNWFD800 від 26 грудня 2013 року - 30000,00 доларів США під 9% річних (а.с. 29);

- рахунок НОМЕР_9 згідно договору № SAMDNWFD000 від 26 грудня 2013 року - 34500,00 доларів США під 9% річних (а.с. 31);

- рахунок НОМЕР_10 згідно договору № SAMDNWFD500 від 26 грудня 2013 року - 50000,00 гривень під 17% річних (а.с. 33).

На виконання умов договорів, після їх підписання, позивачем було внесено вклади на рахунки, відкритті у відповідача, на підтвердження чого до позову додані копії відповідних квитанцій (а.с. 12, 15, 18, 21, 24, 26, 28, 30, 32, 34).

Договори № SAMD6215, № SAMD6605, № SAMD6820, № SAMDN6880, № SAMDN6926 від 27 серпня 2013 року, згідно умов зазначених в розділі «Данные по вкладу», укладались на строк 366 днів по 27 серпня 2014 року включно.

Згідно умов договору №SAMDNWFD700 та договору №SAMDNWFD000 від 29 листопада 2013 року, вклад оформлявся на строк по 29 травня 2014 року включно.

Згідно умов договору № SAMDNWFD800 та договору № SAMDNWFD000 від 26 грудня 2013 року, вклад оформлявся на строк по 26 червня 2014 року включно.

Згідно умов договору № SAMDNWFD500 від 26 грудня 2013 року вклад було оформлено на строк по 26 березня 2014 року включно.

Відповідно до умов договорів, що за своєю суттю є ідентичними за змістом, сторонами було досягнуто згоди про можливість лонгування укладених договорів за наступних умов.

Так, положення п.п. 6, 7 укладених сторонами договорів передбачають можливість продовження терміну дії договору за відсутності заяви клієнтів про бажання витребування вкладу.

Пунктом 9 договорів передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обов'язок банку видати кошти за вкладом.

За положеннями п. 9 договору, у разі дострокового розірвання договору клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані за ставкою - «до витребування». Сума нарахованих процентів за цілу кількість мінімальних строків вкладу, що сплинули з моменту оформлення договору, сплачується у повному обсязі.

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з умовами укладеного сторонами договору та свідчать про те, що розірвання договору, наступна видача коштів за ним здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Встановлено, що позивач ОСОБА_3 не здійснила дій, необхідних за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу та процентів на нього, а саме не направила відповідачу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про дострокове розірвання договору. Вказана обставина стороною позивача не оспорювалась, доказів зворотного позивачем суду надано не було, що свідчить про відсутність факту порушення права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя визначена тимчасово окупованою територією. За ч. 2 ст. 4 цього Закону правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено Постановою Правління Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», у зв'язку з чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї Постановою повинен був забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК і міста Севастополя також унеможливлювали нормативні акти Російської Федерації, зокрема рішення Банку Росії №РН-33/1 від 21 квітня 2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк», Федеральний Закон № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». Наслідком стало придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі клієнтам відокремленого підрозділу відповідача, фактична зміна відповідача за всіма його зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу банку на території АРК і міста Севастополя, арешт та передача в управління «Фонду захисту вкладників» всього майна ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК і міста Севастополя (нерухомості, транспорту, банкоматів, терміналів, готівкових грошових коштів, документації, у тому числі касових документів та укладених договорів), передання «Фонду захисту вкладників» прав виконавчих органів відповідача, виконання «Фондом захисту вкладників» зобов'язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед вкладниками за договорами Кримської філії банку за рахунок майна банку на території АРК і міста Севастополя. Викладені факти є загальновідомими та підтверджуються наданими відповідачем доказами та свідчать про те, що «Фонд захисту вкладників», поза волею банку, замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу на території АРК і міста Севастополя, у тому числі договорами депозитних вкладів та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

Ч. 5 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, дійшов висновку про те, що судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 3654,00 гривень, сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 128, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів у цивільній справі №20112639/14ц, - відмовити.

Судові витрати у справі понесені при зверненні до суду, що складаються з судового збору у сумі 3654, 00 гривень, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя : А.В. Брага