Номер провадження: 22-ц/785/149/15
Головуючий у першій інстанції Бурнусус
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розподіл спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу» та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Про визнання права власності на майно набуте під час шлюбу», -

ВСТАНОВИЛА:

30.01.2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу, по якому просила суд виділити їй ? частину цього майна, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: м. Рені, Перший Овражний провулок, 4, який складається з: літ. «А» загальною площею 79,30 кв.м., з надвірними спорудами: літ. «Б» - сарай цегляний, літ. «В» - сарай цегляний, літ. «Г» - душова цегляна, літ. «Д» - вбиральня цегляна, літ. «Є» - гараж, 1,2,3 - огорожа, 4-5 споруди; а також виділити їй предмети домашнього побуту: диван - ліжко напівм'який вартістю 700 грн., крісла м'які 2 шт. - 300 грн., телевізор кольоровий «Самсунг» - 500 грн., тумбочка під телевізор - 100 грн., меблева стінка з дзеркалами - 900 грн., стінка в передпокою - 600 грн., палас - 150 грн., палас коричневого кольору з кубиками - 200 грн., палас кольору морської хвилі - 180 грн., палас - 130 грн., холодильник трикамерний - 900 грн., люстра - 90 грн., світильник, розташований в спальні - 50 грн., світильник - 40 грн., ковдри пухові 2 шт. - 200 грн., покривало на диван - ліжко - 70 грн., годинники настінні електронні 2 шт. - 40 грн., відеомагнітофон - 350 грн., відеоплеєр - 250 грн., дзеркало - 100 грн., пилосос - 150 грн., куточок меблевий (стіл та 4 табуретки) - 250 грн., соковижималка - 60 грн., килим настінний - 500 грн., кавомолка - 30 грн., а всього на суму 146840 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що вищевказане майно було придбане нею в період шлюбу з відповідачем, але яке на даний час знаходиться в користуванні відповідача. Відповідачу просила виділити: автомобіль марки «Мерседес Бенц 312», державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки «ІФА 50», державний номерний знак 03828ОВ, автомобіль марки «Івеко Дейлі», державний номерний знак 35373ОВ, мотоцикл марки «ИЖ Юпитер 5К», державний номерний знак НОМЕР_2, причіп «ГКБ 8350», державний номерний знак НОМЕР_3, причіп 2 П-5, державний номерний знак НОМЕР_4 та предмети домашнього побуту, всього на суму 147600 грн..

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, по якому просив визнати за ним право власності на вантажний автомобіль марки «Камаз 532212», 1990 року випуску, державний номерний знак 23286ОВ, мотивуючи тим, що він хоча був придбаний в період шлюбу з позивачкою, але був придбаний за кошти, які він отримав, займаючись підприємницькою діяльністю і лише формально був зареєстрований за ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні, заперечуючи проти задоволення первісного позову.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 було відмовлено.

29.05.2012 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Справа надійшла до апеляційного суду Одеської області 21 червня 2012 року.

Ухвалою від 4 липня 2012 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 5 липня 2012 року справа призначена до розгляду на 3 жовтня 2012 року.

У судовому засіданні 3 жовтня 2012 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подана заява про зупинення апеляційного провадження до розгляду Ренійським районним судом Одеської області позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м. Рені, Перший Овражний провулок, 4, яка ухвалою від 3 жовтня 2012 року була залишена без задоволення, оскільки автором клопотання не надані відповідні докази, а у справі оголошено перерву до 5 грудня 2012 року.

5 грудня 2012 року ОСОБА_3 надав колегії суддів докази перебування у провадження районного суду справи про визнання удаваним договору купівлі-продажу житлового будинку, тому ухвалою апеляційного суду провадження було зупинено до розгляду зазначеної цивільної справи відповідно до п. 4 ч.1 ст. 201 ЦПК України.

1 жовтня 2013 року до Ренійського районного суду Одеської області направлено запит щодо розгляду вказаної цивільної справи. 12 листопада 2013 року суду апеляційної інстанції листом районного суду було повідомлено, що справа по суті не розглянута.

25 лютого 2014 року до Ренійського районного суду Одеської області знову направлено запит про стан розгляду цивільної справи. 6 травня 2014 року надійшла відповідь суду першої інстанції, що справа призначена до судового засідання на 13 травня 2014 року.

2 липня 2014 року до Ренійського районного суду Одеської області направлено запит про стан розгляду справи. Листом від 31 липня 2014 року повідомлено, що справа по суті не розглянута.

1 грудня 2014 року та 19 січня 2015 року до суду першої інстанції направлені запити про стан розгляду справи. 4 лютого 2015 року повідомлено, що 23 грудня 2014 року у справі ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено та рішення подана апеляційна скарга.

2 квітня та 8 червня 2015 року до районного суду направлені запити про результати апеляційного розгляду справи. 17 липня 2015 року до апеляційного суду надійшло рішення районного суду від 23 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 12 травня 2015 року.

29 липня 2015 року апеляційне провадження у справі було відновлено та справа призначена до розгляду на 16 вересня 2015 року.

16 вересня 2015 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження до розгляду Верховним Судом України заяви його довірительниці на ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року про відмову у відкритті касаційного провадження.

16 вересня 2015 року до апеляційного суду учасники у справі не зявились, тому розгляд справи перенесено на 21 жовтня 2015 року. Однак 19 жовтня 2015 року до апеляційного суду знову надійшла заява ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження до розгляду Верховним Судом України заяви ОСОБА_1. про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою апеляційного суду від 21 жовтня 2015 року заява ОСОБА_3 про зупинення апеляційного провадження була залишена без задоволення та апеляційний розгляд справи продовжено за участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що спірний житловий будинок не є спільним майном подружжя; що ОСОБА_5 не доведено факту придбання в період шлюбу наведеного переліку предметів домашнього побуту та знаходження їх саме у відповідача. Відмовляючи у розподілі транспортних засобів, районний суд виходив із того, що ОСОБА_2 не надав вартості автомобілів, а ОСОБА_1 не ставила питання щодо визнання права власності на дане майно.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується частково.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

10 лютого 1979 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № 1-ЖД № 098049 від 10 червня 1999 року, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 4 лютого 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був розірваний, на підставі якого 4 липня 2007 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 040246.

Матеріалами справи підтверджується та було доведено, що в період шлюбу подружжям були придбані та зареєстровані на імя ОСОБА_2 наступні транспортні засоби: автомобіль марки «ІФА 50», державний номерний знак 03828ОВ з 16.06.1997 року; автомобіль марки «Івеко Дейлі», державний номерний знак 35373ОВ з 29.03.2002 року; мотоцикл марки «ИЖ Юпитер 5К», державний номерний знак НОМЕР_2 з 25.12.1985 року; причіп 2 П-5, державний номерний знак НОМЕР_4 з 31.08.2000 року, які не були зняті з обліку на час розгляду даної справи судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, дітьми і т.п.) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, наведені транспортні засоби є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу між колишнім подружжям в рівних частках.

Оскільки сторони у справі не визначили вартість зазначених транспортних засобів, а самі транспортні засоби є неподільними речами, то колегія суддів вважає правильним визнати ідеальні частки подружжя за цими транспортними засобами без їх реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про поділ житлового будинку, який розташований за адресою: м. Рені, Перший Овражний провулок, 4, щляхом виділу будинку їй у власність, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що даний житловий будинок не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки був придбаний ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після розірвання шлюбу - 23 вересня 2005 року, а отже не може бути предметом поділу між колишнім подружжям.

При цьому, районний суд правильно посилається на рішення Ізмаїльського майськрайонного суду Одеської області від 9 січня 2009 року, яке набрало законної сили. Даним судовим рішенням було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_9 про виселення із вказаного будинку та зазначено, що будинок належить в рівних частках ОСОБА_9 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2005 року і не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Одночасно колегія суддів зазначає та приймає до уваги як новий доказ про те, що під час апеляційного розгляду даної справи була розглянута інша цивільна справа, згідно якої було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору купівлі-продажу житлового будинку, який є предметом поділу майна подружнього майна.

Також, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у виділенні ОСОБА_1 предметів домашнього побуту, згідно наведеного переліку, оскільки позивачем дійсно не доведено факту придбання вищезазначених предметів домашнього побуту в період шлюбу з ОСОБА_2, знаходження їх саме у відповідача та на підтвердження цих обставин не надано відповідних доказів, а представник відповідача заперечував їх наявність у відповідача ОСОБА_2

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Стосовно поділу автомобіля КАМАЗ-532212, державний знак НОМЕР_5, 1990 року випуску, який ОСОБА_1 зазначила в позові та просила виділити їй на праві власності, то згідно ухвали суду першої інстанції від 18 травня 2012 року в цій частині вимог позов був залишений без розгляду відповідно до заяви у судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_3

Отже, колегія суддів, розглянувши справу відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права судом першої інстанції, відповідно до. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення, позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати.

У скасованій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 «Про розподіл спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу» - задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя між ОСОБА_1 і ОСОБА_2: автомобіль марки «Мерседес Бенц 312», державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки «ІФА 50», державний номерний знак 03828ОВ, автомобіль марки «Івеко Дейлі», державний номерний знак 35373ОВ, мотоцикл марки «ИЖ Юпитер 5К», державний номерний знак НОМЕР_2, причіп 2 П-5, державний номерний знак НОМЕР_4 та визнати за кожним із них право власності на ? частину кожного автомобіля.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

21.10.2015 року м. Одеса