Справа № 296/4863/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа по справі - Управління ДМС України в Житомирській області, про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_3 усунути перешкоди в здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання її втратившою право на користування квартирою №27 по вул.Вітрука, 21 в м.Житомирі, зняття її з реєстрації та виселення з квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2010р. позивачі придбали у відповідачки квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частини кожен згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №2434. Однак, відповідачка досі з реєстрації не знялася та квартиру не звільнила. В спірній квартирі крім позивачів зареєстровані брат позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, судова повістка, направлена на її адресу, зазначену в довідці адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, повернена відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінчення терміну зберігання". Крім того, відповідачка була повідомлена про слухання справи за допомогою смс-розсилки, що підтверджується довідкою про доставку смс (а.с.33).

Представник третьої особа в засідання суду не зявився, судова повістка вручена 09.09.2015р.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши позивача, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2010р. між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_3 продала, передавши в рівних частках у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №2434.

В судовому засіданні 15.10.2015р. судом було оглянуто оригінал договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п.4.1 договору сторони домовились про те, що продавець зніметься з реєстрації місця проживання, звільнить відчужувану квартиру від наявних в ній речей, сплатить всі, передбачені законодавством платежі, та здійснить передачу відчужуваної квартири та ключів від неї до 05.09.2010р.

Відповідно до довідки ЖБК «Космос» №28 від 14.01.2015р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані співвласники квартири: ОСОБА_1, ОСОБА_2, брат ОСОБА_4, колишній власник квартири ОСОБА_3 (а.с.6).

Як вбачається з витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачами в рівних частках по 1/2 частини квартири (а.с.9, 10).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_3 продала спірну квартиру, але продовжує там проживати разом із новими власниками позивачами у справі.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відновлення порушеного права власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачки, такою, що втратила право на користування спірною квартирою, та виселення.

Щодо вимог позивачів про зняття відповідачки з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для знання такої особи з реєстраційного обліку, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідачки з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, 24.10.1937р.н., такою, що втратила право на користування житлом - квартирою №27 будинку №21 по вул.Вітрука в м.Житомирі.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3

Стягнути із ОСОБА_3, 24.10.1937р.н., 243,60грн. судового збору та 1250грн. на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак