Справа № 745/539/15-ц Провадження № 22-ц/795/2031/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Смаль І. А. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Тагієва С.Р.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Загальця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_7 до Сосницької селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

- третя особа - відділ Держгеокадастру у Сосницькому районі, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення Сосницького районного суду від 22 вересня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні її позову до Сосницької селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано, що акт про встановлення і погодження меж від 08.07.1993 року не було підписано суміжним землекористувачем ОСОБА_9 - попереднім власником її земельної ділянки, що свідчить про його незгоду із встановленням зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_10 - попереднього власника земельної ділянки ОСОБА_5, а тому можна вважати цей акт недійсним. Також апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги інформацію представника відділу Держгеокадастру у Сосницькому районі про те, що на даний час розмір земельної ділянки ОСОБА_5 взагалі складає 0,0722 га. Відповідно до договору добровільного розподілу земельної ділянки, розмір земельної ділянки ОСОБА_10, а в подальшому - ОСОБА_5 повинен був складати 0,06218 га, в державному акті на землю вказано 0, 07 га, а фактично ОСОБА_5 володіє земельною ділянкою 0, 0722 га. За таких обставин цей державний акт повинен бути визнаний недійсним.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального і процесуального права. ОСОБА_5 зазначає, що жодні права позивача не порушено, оскільки на час видачі ОСОБА_10 Державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 жодного відношення до суміжної земельної ділянки не мала. Крім того, при отриманні в 2009 році Державних актів про право власності на земельні ділянки ОСОБА_9 не ставив під сумнів межі та розміри своєї та сусідської земельних ділянок, ніяких претензій до суміжного землекористувача не пред'являв. Крім того зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Загальця О.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_7 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) 0,0344 га, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства 0,0212 га, які вона отримала в дар від ОСОБА_9 згідно договорів дарування, посвідчених державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 20.11.2012 року за № 7-1143, №7-1146, №7-1149 (а.с.94, 96, 98-99).

Відповідач ОСОБА_5 отримала у власність від ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0,07 га, відповідно до договорум дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. 24.02.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 428, та договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сосницького районного нотаріального округу Чернігівської області Куць М.І. 24.02.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за № 430 (а.с.15-16), яка належала дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Сосницької селищної ради народних депутатів від 08.07.1993 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19.09.1997 року за НОМЕР_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до договору від 01.06.1991 року добровільного розподілу присадибної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розподілена земельна ділянка площею 1265,5 кв.м, з них залишено в користуванні квартири НОМЕР_5 ОСОБА_10 621,8 кв.м, квартирі НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_9 581,2 кв.м та 62,5 кв.м залишено в загальному користуванні (а.с.92).

08.07.1993 року було проведено встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землевласниками (землекористувачами) та складено відповідниі Акт, який підписано Сосницьким селищним головою ОСОБА_13 Із 6 суміжних землекористувачів даний акт було підписано лише 2 особами, підпису ОСОБА_12 даний акт не містить (а.с.24).

ОСОБА_10 отримав Державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 19.09.1997 року на земельну ділянку площею 0,07 га на підставі рішення Сосницької селищної ради 14 сесії XXI скликання від 08.07.1993 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 (а.с.10).

ОСОБА_9 отримав Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки площею 0,0344 га 09.12.2009 року згідно рішення 31 сесії 5 скликання Сосницької селищної ради 06.11.2009 року та площею 0,0212 га 29.04.2011 року згідно рішення 40 сесії 5 скликання Сосницької селищної ради 12.10.2010 року (а.с.96,94).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що видачею оспорюваного Державного акту на право власності на землю 19.09.1997 року не були порушені права ОСОБА_7 Крім того, суд першої інстанції зазначив, що скасування Державного акту на право власності на землю не породжує жодних правових наслідків, адже оспорюваний Державний акт як правовстановлюючий документ де-юре перестав існувати після посвідчення договору дарування земельної ділянки 24.02.2012 року, а позивачем вимоги про скасування відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, на підставі якого був виданий оспорюваний Державний акт на право власності на землю, не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про те, що видачею оспорюваного Державного акту на право власності на землю 19.09.1997 року не були порушені права ОСОБА_7, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_7 не була власником чи землекористувачем земельної ділянки, яка була суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_10 станом на 19.09.1997 року, коли ОСОБА_10 отримав оспорюваний Державний акт. Крім того, суміжний на той час землекористувач ОСОБА_9 жодних претензій до суміжного землекористувача ОСОБА_10 не пред'являв, при отриманні в 2009 році Державних актів про право власності на земельні ділянки не ставив під сумнів межі та розміри своєї та суміжної земельних ділянок.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що непідписання ОСОБА_9 акту про встановлення і погодження меж від 08.07.1993 року свідчить про його незгоду із встановленням зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, оскільки є припущеннями. За життя ОСОБА_9 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його незгоду із встановленням зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_10 Відсутність в акті встановлення і погодження меж підпису суміжного землекористувача не є підставою визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, так само як і наявні, на думку апелянта, розбіжності в розмірі земельної ділянки відповідача ОСОБА_5

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, є вірним, ґрунтується на фактичних обставинах справи, встановлених судом на підставі досліджених належних та допустимих доказів, яким дана належна оцінка з додержанням норм матеріального та процесуального закону. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В засідання апеляційного суду представником відповідача ОСОБА_5 адвокатом Загальцем О.М. надано договір про надання юридичних послуг від 12.10.2015 року, квитанцію б/н від 12.10.2015 року та акт виконаних робіт від 21.10.2015 року, відповідно до яких на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 сплатила Загальцю О.М. гонорар за консультацію, складання документів, участь в судовому розгляді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Отже, з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 належить стягнути 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу на стадії апеляційного розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: