АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3596/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/948/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №TECNGA від 07.07.2008р. в розмірі 12244,95 дол. США, оскільки остання не здійснювала повернення чергових частин суми кредиту відповідно до умов договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.06.2015р. позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №TECNGA від 07.07.2008р. в розмірі 12244,95 дол. США, що еквівалентно 258 011грн., а також судовий збір у розмірі 1900 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1, мотивуючи її порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що кредитних коштів за даним кредитним договором вона не отримувала, жодної заяви про видачу готівки з банківського рахунку не підписувала. Також вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" на час укладення договору дозволу НБУ для здійснення кредитування в іноземній валюті.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2008р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №TECNGA , згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 13386,79 доларів США на споживчі цілі, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим строком повернення до 07.07.2028 року.

Відповідно до умов п. 8.1 кредитного договору, відповідачка зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами з 10 по 15 число кожного місяця у сумі 172,12 доларів США.

Згідно умов п.8.2. договору, для виконання договору банк відкрив позичальнику рахунок за № 3598.

Положеннями п. 8.4 договору сторони погодили, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором станом на 08.12.2014р. заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитом становить 10163,30 дол. США, заборгованість за відсотками - 1013,15 дол.США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 242,19 дол. США, фіксована частина штрафу - 16,11 дол. США, процентна складова штрафу - 583, 33 дол. США. Розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання становить 227,88 дол. США.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 12244,95 дол. США.

З виписки по рахунку ОСОБА_1 за № 3598 за період з 08.07.2008 року по 02.06.2015 року встановлено, що відповідачка своєчасно та в повному розмірі не вносила щомісячні платежі, останній платіж здійснила 14.05.2014р. Починаючи з 14.05.2014р. відповідачка будь-яких платежів по кредиту не здійснювала.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушила майнові права позивача, оскільки своєчасно не сплачували кошти в погашення кредитної заборгованості за Договором №TECNGA від 07.07.2008р., який вона підписала та не заперечує цього. Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення заборгованості за цим договором протягом 2008-2014 років. Більше того, позову щодо оспорення договору кредиту відповідачка суду не подавала.

З такими висновками погоджується і колегія апеляційного суду.

Відповідно до ч.1. ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно кредитного договору №TECNGA Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.8.2. цього Договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апелянт ствреджує, що нею кредитні кошти за Договором не отримувались, так як у справі відсутня заява про видачу готівку, як єдиний документ, який посвідчує видачу іноземної валюти - готівки з банківського рахунку клієнта банку.

Однак, дане твердження не спростовує наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "Приватбанк", так як протягом шести років відповідачка щомісячно сплачувала кошти на відкритий рахунок для погашення кредитної заборгованості та не оспорювала дійсність даного договору, підписаного нею.

Крім того, згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.3 ст. 9 вказаного Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як вбачається з наданої суду виписки по рахунку №3598 ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та відповідно погашала утворену заборгованість з Договором, тим самим фактично визнаючи даний Договір та взяте на себе зобов'язання.

Не береться до уваги колегією суддів твердження апелянта, що відкритий рахунок №3598 належить до рахунків для обліку сум заборгованостей самого банку перед своїми клієнтами.

Так, згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 р. №280 у класі 2 Плану рахунків відображаються операції з клієнтами, зокрема операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами).

Рахунок 2909 - Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку. Призначення рахунку: облік сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку.

Хоч рахунок 2909 і є рахунком банку, а не клієнта, проте він відображає зарахування коштів за кредитним договором від клієнта до Банку в рахунок погашення заборгованості.

Твердження апелянта, що внесення фізичною особою готівки іноземною валютою до операційної каси банку здійснюється лише на підставі Заяви на переказ готівки, які у справі відсутні, а тому ніяких погашень заборгованості не відбувалось, також не беруться до уваги колегією суддів.

Так, згідно Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 р. № 337 (чинної на момент укладення договору і до 01.06.2011р.), зокрема п.3 глави 2 розділу ІІІ Приймання готівки іноземної валюти від клієнтів здійснюється за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказу без відкриття рахунку. Проте погашення заборгованості здійснювалось не на поточний рахунок ОСОБА_1

Крім того, згідно п. 5 глави 2 розділу ІІІ Інструкції приймання платежів від клієнтів може здійснюватися із застосуванням САБ.

Ці ж положення чинні і згідно Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. №174.

Колегією суддів апеляційного суду також критично оцінюються доводи апелянта стосовно відсутності у ПАТ КБ "Приватбанк" дозволу на кредитування в іноземній валюті на час укладення Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2001р. НБУ видав ЗАТ КБ "Приватбанк" Банківську ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с.38). На підставі даної ліцензії ЗАТ КБ "Приватбанк" отримав дозвіл №22-2 від 29.07.2003р. (а.с.39). на право на здійснення операцій згідно з додатком до дозволу. Станом на день укладення кредитного договору до переліку операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати ЗАТ КБ "Приватбанк" належало ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти.

Відповідно правомірність кредитування підтверджується наявністю банківської ліцензії, а кредитування в іноземній валюті - наявністю відповідного дозволу.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ "ПриватБанк", погодженого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 17.07.2009 року та витягу із статуту банку встановлено, що відбулась зміна найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.15). Дані дозволи та ліцензії відповідно чинні і для ПАТ КБ "Приватбанк" станом на сьогодні.

Зазначені в апеляційній скарзі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема неправомірність відмови у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи для підготовки зустрічного позову, колегією суддів до уваги не беруться, зважаючи на наступне.

Провадження у справі було відкрито 05.03.2015р. та судове засідання призначене на 30.03.2015р., відкладене до 06.05.2015р. Тобто у відповідача була можливість та достатньо часу пред'явити зустрічний позов до ухвалення остаточного рішення 03.06.2015р. (3 місяці). Більше того, позову щодо оспорення договору кредиту ОСОБА_1 суду не подавала (до винесення судом рішення).

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи на основі наданих доказів. Апелянтом не доведено неправомірність стягнення утвореної заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк". ОСОБА_1 кредитний договір підписала, заборгованість погашала в період з 2008р. по 2014р. та жодним чином не оспорювала даний кредитний договір. Жодних доказів, які б спростовували утворену кредитну заборгованість апелянтом не надано та судом не здобуто.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак