АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про зобов'язання укласти трудовий договір у разі повторного прийняття на роботу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 в грудні 2014 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача в якому просила зобов'язати останнього укласти з нею трудовий договір про зайняття нею посади керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання з 27 листопада 2013 року.

Стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 39 360 грн. 00 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що аналогічні позовні вимоги вже були розглянуті і рішення в іншій справі набрало законної сили.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу , в якій просила про її скасування та розгляд її вимог в апеляційному порядку або про поверненням справи до того ж суду для розгляду її позовних вимог. Скаргу обґрунтовувала тим, що предмет та підстави позову у цивільній справі № 755/17435/14-ц відрізняється від предмету та підстав позову , що був заявлений у даній справі. Суд не врахував, що в даній справі позивач просила про зобов'язання прийняти її повторно на роботу з 27 листопада 2013 року, оскільки працівник, який займав цю посаду був звільнений, проте на його місце позивач не була запрошена, а була прийнята на роботу ОСОБА_2 Суд також в попередній справі не досліджував кваліфікаційний рівень особи, яка була прийнята на ту посаду, що звільнилась. Вказані обставини не були предметом судового розгляду в попередній справі, а тому позивач вважає, що ухвала суду про закриття провадження у справі є помилковою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Представники відповідача доводи скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 частини 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому вказана норма може бути застосована лише у разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зміна предмета позову в спорі між тими самими сторонами не тягне за собою закриття провадження у справі та не перешкоджає вирішенню справи в позовному провадженні.

Місцевий суд закриваючи провадження по справі прийшов до висновку, про те, що є рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

З позовної заяви, поданої ОСОБА_1 в даній справі в грудні 2014 року вбачається, що вона заявила позовні вимоги про зобов'язання Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі укласти трудовий договір з ОСОБА_1 у разі поворотного прийняття на роботу на посаду керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання з 27.11.2013 року.

Суд першої інстанції встановив, що дані вимоги були розглянуті судом при винесенні Дніпровським районним судом м. Києва рішення 25.09.2014 року в справі № 755/17435/14-ц, де, зокрема, було вказано проте, що:

«05.06.2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про прийняття її на роботу на посаду керівника навчально-методичного центру або посаду керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти, що займав ОСОБА_3, оскільки її стало відомо що останній перейшов працювати на посаду першого проректора, при цьому посилалася на ст. 42-1 КЗпП України. (а.с. 29)

Відповідно до ст. 42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації-), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

Проаналізувавши докази надані суду встановлено, що за наказом № 420-к від 23.09.2013 року на спірну посаду - керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти переведено ОСОБА_3 з 24.09.2013 року (а.с. 110), тобто перед звільненням позивачки ОСОБА_1 - 01.10.2013 року (а.с. 111 -113). За наказом № 515-к від 12.11.2013 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади 26.11.2013 року та за наказом № 537-к від 02.12.2013 року прийнято на цю посаду - ОСОБА_2 (а.с. 115)

Тобто на момент звернення ОСОБА_1 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі із заявами від 22.10.2013 року та від 05.06.2014 року про прийняття її на посаду керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти, вказану посаду займав спочатку ОСОБА_3, а після його звільнення ОСОБА_2, яка працює на даний час.

При цьому, судом встановлено, що на час, та після звернення позивача з заявою про прийняття її на роботу, відповідачем не здійснювався прийом працівників на роботу, яка вимагає кваліфікації аналогічної тій, яка була у позивача до скорочення з посади, виходячи з того, що посадова інструкція керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти та посадова інструкція керівника навчально-методичного центру мають різні кваліфікаційні вимоги до претендента на роботу, зокрема за п. 5.1 посадової інструкції керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти, керівник повинен мати науковий ступінь (вчене звання), якого, як встановлено в судовому засіданні, позивачка немає. (а.с. 116-125)

« Крім того, позивачем у судовому засіданні не було надано вагомих та переконливих доказів в частині свого переважного права на укладання трудового договору відповідно до ст.42 КЗпП України, зважаючи на те, що позивачка просить зобов'язати керівництво Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі працевлаштувати її шляхом укладення трудового договору у письмовій формі на посаду керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти, яка на даний момент є зайнятою.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що звільнення позивачки із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, при цьому позивачкою у судовому засіданні не було надано вагомих та переконливих доказів в частині свого переважного права на укладання трудового договору, а поворотне прийняття на роботу протягом року на посаду аналогічної кваліфікації також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки за посадовою інструкцією керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти є вимоги не сумісні із зайняттям вказаної посади позивачкою.».

Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог, заявлених в попередній справі та зміст судового рішення , який наведено вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що існує судове рішення, яке набрало законної сили, яким були вирішені позовні вимоги позивача про той, же предмет і з тих же підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що в справах різний предмет спору, спростовується, змістом, досліджених апеляційним судом позовних заяв, з яких вбачається, що предмет спору та його підстави є аналогічними.

Доповнення в позовній заяві вимог в частині зазначення дати з якої позивач просила суд зобов'язати відповідача укласти з нею трудовий договір при повторному прийнятті на роботу, не є зміною предмету та підстав позову.

Посилання в скарзі на те, що суд не досліджував обставини прийняття на ту посаду, на яку претендує позивач в листопаді 2013 року ОСОБА_2, спростовуються вищенаведеним змістом рішення суду з якого вбачається, що судом в сукупності були дослідженні підстави для першочергового прийняття позивача на посаду керівника Центру навчально-наукового супроводження дистанційного і заочного навчання та післядипломної освіти, такі як працевлаштування працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на спірній посаді, було досліджено коли позивачка дізналася про спірну посаду, її звернення до відповідача, була проведена аналогія займаної посади та посади на яку претендує позивачка, був також врахований статус позивачки, як одинокої так і враховано її інвалідність, досліджено дотримання відповідачем норм звільнення позивача із займаної посади, досліджено всі необхідні підстави в частині переважного права на укладання трудового договору та поворотного прийняття на роботу, і лише після сукупного дослідження всіх вимог позивачки, норм трудового законодавства, прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Також, судом будо досліджено підстави для відшкодування моральної шкоди, і хоча суми моральної шкоди в позовах відрізняються, проте підстави для її стягнення та нормативне обґрунтування не змінюється при збільшенні чи зменшенні суми моральних збитків.

Інші доводи скарги висновків суду першої інстанції, щодо наявності підстав для закриття провадження у справі не спростовують.

Ухвала суду постановлена при повному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з дотриманням вимог закону, без порушення норм процесуального права, а тому підстави, передбачені ст.ст. 311, 312 ЦПК України для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: