Справа № 487/3162/13-ц
Провадження №4-с/487/48/15
УХВАЛА

Іменем України

28.09.2015 року Заводського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства Кредобанк на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Кредобанк звернулось до суду зі скаргою про визнання бездіяльності державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 незаконною, зобов'язати державного виконавця звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла, направити запити до державних установ та направити стягувачу відповіді на дані запити, надіслати стягувачу всі постанови винесені в рамках виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_3 та повідомити про результати судового розгляду продання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

В скарзі зазначили, що на виконанні відділу перебуває виконавчий лист виданий Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ Кредобанк заборгованості та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та суми судового збору. Проте, з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2014 року до подання даної скарги до суду, державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на стягнення заборгованості та звернення стягнення на нерухоме майно, жодної інформації та документів про вчинення дій щодо примусового виконання рішення стягувач не отримував, також жодного виклику боржника ОСОБА_3 до ДВС не було здійснено. На вимогу стягувача від 16.04.205 року щодо звернення державного виконавця з поданням про примусове проникнення до житла до теперішнього жодної інформації про результаті розгляду заяви та повідомлень стягувач не отримав.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за відсутності предствника, вимоги скарги підтримали.

В судове засідання представник Заводського ВДВАС ММУЮ не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно наданих до суду письмових заперечень, вимоги скарги не визнав, просив в її задоволені відмовити посилаючись на те, що державний виконавець при виконанні рішення суду діяв в межах наданих йому законом повноважень. Також зазначив, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження про стягнення на користь ПАТ Кредобанк з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суми судового збору, боржником є ОСОБА_3 14.01.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка направлена сторонам провадження. Інші постанов виконавець не зобов'язаний направляти сторонам. 22.01.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження, яка направлена до відповідних реєструючих право власності органів на виконання та боржнику для відома, дані внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Крім того, державним виконавцем були направлені запити та отримані відповіді щодо майнового стану боржника, а саме: Державної податкової служби України, автоматизованої інформаційної системи Автомобіль, уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи Інспекції Держтехнагляду Миколаївської ОДА, до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Оскільки боржник не відчиняє двері своєї квартири та не отримує вимогу державного виконавця, 18.07.2014 року відносно боржника ОСОБА_3 направлена постанова про примусовий привід до Заводського РВ та направлено до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду з межі України. Крім того, 22.07.2014 року направлено листа на адресу представника стягувача ОСОБА_5 із повідомленням про вищевказані виконавчі дії та роз'яснені вимог ст. 12 Закону України Про виконавче провадження щодо ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії.

Дослідивши матеріали скарги, цивільної справи 2/487/1621/13, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, за заявами стягувача ПАТ Кредобанк державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ постановою від 14.01.2014 року було відкрите провадження відносно боржника ОСОБА_3 про стягнення з неї судового збору у сумі 828,74 грн. Постанова про відкриття провадження була направлені сторонам виконавчого провадження.

22.01.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження.

Протягом 2014 року на запити державного виконавця щодо майнового стану боржника, були отримані відповіді з ДПС України проте, що платник податків з таким податковим номером в органах ДПС не перебуває, інформації з АІС Автомобіль транспортні засоби за боржником не зареєстровані, відповідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та за вказаною адресою боржник зареєстрований.

За поданням державного виконавця, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2014 року тимчасове обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання зобов'язань покладених на неї судовим рішенням за виконавчим листом 2/487/1621/13 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва.

Вказана ухвала направлені Заводським районним судом м. Миколаєва за №4640 від 26.03.2015 року представнику стягувача ОСОБА_5. Отже, вимога скарга щодо зобов'язання державного виконавця повідомити про судовий розгляд подання про тимчасове обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 безпідставна, оскільки судове рішення отримано стягувачем.

Відповідно до ст. 11 ч. 2 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець здійснює заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, встановлений виконавчими документами.

Згідно п. 3 ч.3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження з метою захисту інтересів стягувача, державний виконавець у ході примусового виконання рішень, має одержувати безоплатно від органів, установ, організації, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, посилання скаржника, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на стягнення заборгованості та звернення стягнення на нерухоме майно, що свідчить про його бездіяльність щодо виконання рішення суду, не відповідає дійсності.

При цьому, державним виконавцем в рамках виконавчого провадження були направлені запити та отримані відповіді з державних установ про майновий стан ОСОБА_6 , в тому числі і до УАЕОС Інспекції Держтехнагляду Миколаївської ОДА та згідно отриманої відповіді сільськогосподарська техніка та транспортні засоби за боржником на праві власності не зареєстровані.

Тому вимога скарга щодо направлення запиту до Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області безпідставна та задоволенню не підлягає.

При цьому, чинним законодавством, не передбачено обов'язок державного виконавця надсилати сторонам виконавчого провадження відповіді отримані ним з держаних установ, організацій та підприємств на його запити, але відповідно до ст. 12 Закону України Про виконавче провадження сторони, зокрема стягувач, мають право на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії.

Що стосується вимоги скарги щодо направлення усіх постанов винесених в рамках виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3, суд вважає, що вона обґрунтована та підлягає також задоволенню, відповідно до вимог ст. ч.1 ст. 31 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 11 ч.2 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Так, 16.04.2015 року на ім'я начальника Заводського ВДВС ММУЮ направлена заява ПАТ Кредобанк щодо звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, у зв'язку з невиконання нею рішення суду.

Проте, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що державним виконавцем була розглянута вказана заява та направлена відповідь стягувачу.

Згідно ст.30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Із змісту ст.376 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника та коштів, належних боржникові від інших осіб, якщо у державного виконавця виникає необхідність примусового проникнення до такого житла.

Отже, як вбачається з системного аналізу ст.30 Конституції України, ст.52 Закону України №606-ХІV та ст.376 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення у інший спосіб, зокрема, за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що вимога скарга щодо зобов'язання державного виконавця звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника не відповідає ст. 16 ЦК України щодо обрання способу захисту, у зв'язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Проте, державному виконавцю необхідно здійснити усі заходи щодо виконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 11 ч. 2 Закону України Про виконавче провадження та у разі необхідності та відсутності іншого способу виконання рішення суду, прийняти рішення, зокрема і про примусове проникнення до житла боржника.

При цьому, з заперечень представника Заводського ВСДВС ММУЮ вбачається, що на теперішній час державний виконавець Бусора О.В. не працює, даних у якого державного виконавця перебуває вказане зведене виконавче провадження не надано, тому суд вважає за необхідно зобов'язати іншого державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ, в провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_3, виконати ухвалу суду щодо розгляду даній скарги.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, що скарга ПАТ Кредобанк підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Кредобанк на бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ в провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_3, направити стягувачу ПАТ Кредобанк усі постанови державно виконавця, які були винесені в рамках даного виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів з дня її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва, в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина