Провадження № 22-ц/779/2273/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Ковалюка Я.Ю.

Суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

за участю секретаря: Капущак С.В.

сторін: апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2015 року у цивільній справі справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання приватної власності чоловіка на кошти подружжя та стягнення цих коштів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач у період шлюбу - 15 травня 2008 року поштовим переказом отримала кошти (частину родинного спадку) в розмірі 16550,00 гривень від ОСОБА_5 - сестри позивача. Дані кошти є його особистою власністю, як чоловіка в подружжі. Однак відповідач кошти не повертає, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду внаслідок порушення права власності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що 22.04.1977 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.05.2014 року розірвано. За період шлюбу його сестра ОСОБА_5 вислала грошовий перевід частини родинного спадку в сумі 16550грн. - 15.05.2008 року, що підтверджується її нотаріально завіреною заявою. Зазначену суму отримала відповідач. Дані кошти є його особистою власністю, однак добровільно ОСОБА_3 повернути їх не бажає.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції незважаючи на письмові докази, пояснення свідка та положення норм чинного законодавства, вважав, що обставина належності коштів до спадкового майна і є його особистою власністю не підтверджена належними доказами.

Вважає, що його позов обґрунтований і є всі підстави для його задоволення.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просив про їх задоволення.

Відповідач та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Просять рішення в даній справі залишити без змін.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставина належності коштів до спадкового майна не підтверджена у судовому засіданні належними доказами. Показання свідка - сестри позивача щодо такої належності суд вважає недостатніми для підтвердження цієї обставини, оскільки жодних інших доказів цього суду не представлено. Суд першої інстанції прийшов до висновку про не доведеність наявності порушення відповідачем права особистої приватної власності позивача на кошти подружжя, у зв'язку з чим необхідності відновлення та захисту зазначеного права немає.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним в порядку спадкування.

При розгляді справи для з'ясування порушення права власності позивача на кошти суд першої інстанції досліджував обставину належності коштів до спадкового майна та обставину отримання відповідачем коштів в розмірі 16550,00 гривень за грошовим переказом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони з 22.04.1977 року перебували у зареєструваному шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.05.2014 року розірвано.

Як зазначив позивач - апелянт, за період шлюбу його сестра ОСОБА_5 вислала грошовий перевід частини родинного спадку в сумі 16550грн. - 15.05.2008 року, що підтверджується її нотаріально завіреною заявою. Із копії заяви вбачається, що вона датована 31.10.2013 року, тобто через п'ять років після здійснення грошового переказу. Нотаріусом дана заява завірена та зазначено про те, що він не засвідчує викладених у ній фактів.

З квитанції від 15 травня 2008 року вбачається, що в цей день здійснювалась операція переказу коштів в сумі 16550,00 гривень платником ОСОБА_6 та зазначено отримувача ОСОБА_3 (а.с. 12). Однак, докази отримання ОСОБА_3 вказаного переказу суду не представлено. У квитанції підпис міститься в графі «готівку прийняв касир».

Положеннями ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, на яку теж посилається позивач, визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Таким чином суд повно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону, висновок суду першої інстанції про те, що зазначена обставина ґрунтується на припущеннях, а саме: отримання відповідачем цих коштів, а тому вважається не доведеною - є вірним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги копію заяви сестри позивача та її пояснення як свідка, оскільки вони є близькими родичами і дані докази не можуть вважатися належними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський