Справа № 2-5636/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за проживання в сімейному студентському гуртожитку в розмірі 50 700,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач НТУУ «КПІ» зазначив, що є власником (балансоутримувачем) гуртожитку АДРЕСА_1.

Відповідач в грудні 2000 року була поселена в кімнату № 6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ», яка розрахована на три ліжко-місця, на підставі дозволу на проживання, який неодноразово продовжувався за заявами ОСОБА_1, останній дозвіл на проживання встановлено до 25.04.2014 року.

Згідно наказу від 24 січня 2014 року №122-л ОСОБА_1 була звільнена з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ» за власним бажанням.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було виселено, оскільки після закінчення дозволу продовжувала безпідставно займати кімнату №6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ».

Підпунктом «к» п.1.4 ч.1 Положення «Про оплату проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ КПІ для всіх категорій мешканці» передбачено, що вартість одного ліжко-місця у гуртожитку №22 становить 1300 гривень на місяць.

Таким чином, з моменту звільнення відповідача з НТУУ «КПІ», а саме з лютого 2014 року, щомісячна вартість за користування 3-містною кімнатою становила 3900 гривень.

Відповідач в період з лютого 2014 року по лютий 2015 року здійснювала плату, як співробітник, хоча була звільнена, а з березня 2015 року взагалі не здійснювала оплату за користування кімнатою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за користування кімнатою за період з лютого 2014 року по червень 2015 року в розмірі 50 700,00 гривень.

На підставі викладеного позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач НТУУ «КПІ» є власником (балансоутримувачем) гуртожитку АДРЕСА_1.

Згідно листа Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028, гуртожиток АДРЕСА_1 передане у користування і знаходиться на балансі НТУУ «КПІ», відноситься до сфери управління міністерства і є державною власністю.

Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку № 22, де розташована кімната № 6-04, встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ».

Відповідач в грудні 2000 року була поселена в кімнату № 6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ», на підставі дозволу на проживання, який неодноразово продовжувався за заявами ОСОБА_1, останній дозвіл на проживання встановлено до 25.04.2014 року.

Відповідач проживала у кімнаті №6-04, розрахованій на три ліжко-місця, в яку вселилась у з зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з позивачем.

Наказом від 24 січня 2014 року №122-л ОСОБА_1 була звільнена з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ» за власним бажанням.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 було виселено, оскільки після закінчення дозволу на проживання продовжувала безпідставно займати кімнату №6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ».

Підпунктом «к» п.1.4 ч.1 Положення «Про оплату проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ КПІ для всіх категорій мешканці» затвердженим Наказом ректора від 25.07.2013 року №1-215 передбачено, що вартість одного ліжко-місця у гуртожитку №22 становить 1300 гривень на місяць.

Згідно п. 7 зазначеного положення всі мешканці, у разі несвоєчасного звільнення житла сплачують за кожен день проживання як сторонні особи.

Таким чином, з моменту звільнення відповідача з НТУУ «КПІ», а саме з лютого 2014 року, щомісячна вартість за користування 3-містною кімнатою становила 3900 гривень.

Так, судом встановлено, що відповідач в період з лютого 2014 року по лютий 2015 року здійснювала плату, як співробітник, хоча була звільнена, а з березня 2015 року взагалі не здійснювала оплату за користування кімнатою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за користування кімнатою за період з 01 лютого 2014 року по 31 травня 2015 року в розмірі 50 700,00 гривень.

Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Відповідно до ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Разом з тим, судом встановлено, що адміністрація студмістечка НТУУ «КПІ» зверталась до відповідача з проханням погасити заборгованість по оплаті за користування займаною кімнатою в гуртожитку, проте заборгованість відповідачем погашена не була.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 507,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись Положенням «Про оплату проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ КПІ для всіх категорій мешканців», затвердженим Наказом ректора від 25.07.2013 року №1-215, ст.ст. 127, 128 Житлового кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 31, 88, 209, 214, 215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за проживання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку в сумі 50 700 (п'ятдесят тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» судовий збір у розмірі 507 (п'ятсот сім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн