РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

07 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на сумісно набуте майно, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на сумісно набуте майно, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину сумісно набутого майна, зокрема на ? частину гаражів №5, №6, №7-22, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118.

В обгрунтування своїх позовних вимог, позивачка вказала, що 13.07.1990 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Київському відділі загсу м. Харкова. У зареєстрованому шлюбі подружжя прожили протягом 13 років, після чого шлюб б уло розірвано. Після розірвання шлюбу сторони фактично до 01.04.2014 року продовжували жити однією сім`єю, вести спільно господарство, придбавати спільне майно, опікуватись родиною, виховувати дітей.

При цьому, позивачка зазначає, що за спільного проживання до 01.04.2014 року за сумісні кошти ними були придбані гаражі №5, №6, №7-22, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118.

Проте, на теперішній час фактичні шлюбні відносини припинились і тому позивачка звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, заперечення проти задоволення позовних вимог не надали.

Представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення і зазначила, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послалася, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана з поведінкою відповідача, на правову позицію Європейського суду з права людини, у справі " Писатюк проти України ", зазначив, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника.

Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач і його представник належним чином були повідомлені про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та його представника і ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом з`ясовано, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2015 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.08.2015 року по цивільній справі № 640/3435/15-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сімєю без укладення шлюбу з 11 листопада 2003 року по 01 квітня 2014 року.

Як встановлено судом, під час фактичних шлюбних відносин сімєю було придбано наступне майно: гараж 5 (договір купівлі-продажу Р№7542 від 25.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3В.), гараж 6 (договір купівлі-продажу Р№7539 від 25.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3В.), гараж 7-22 (договір купівлі-продажу Р№2199 від 02.07.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4В.), які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно №39809308, №39809350, №39809252 від 29.06.2015 року.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Враховуючи, що на вимоги ст.74 СК України розповсюджуються норми глави 8 СК України, то позивач повинен довести факт проживання однією сім'єю, що тягне за собою право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Дані обставини позивачкою доведені.

Відповідач не скористався своїм правом надати докази протилежного та заперечення проти позовних вимог.

За нормами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із вимогами ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховним судом України, у п.20 постанови Пленуму від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що при застосуванні ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюються на випадки, коли чоловік та жінка, не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При цьому, у відповідності до періоду, коли майно було придбане фактичним подружжям, а саме - до чи після 1 січня 2004 р., до визначення правового режиму такого майна застосовуються норми різних матеріальних законів.

Так, якщо майно було придбано фактичним подружжям після 1 січня 2004 р., до такого майна застосовується положення ст.74 СК. У цьому випадку для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя достатньо довести: факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу; факт придбання спірного майна в період проживання позивача та відповідача однією сімєю без шлюбу.

У разі з встановленням в судовому засіданні двох зазначених вище фактів, майно вважається таким, що є обєктом спільної сумісної власності фактичного подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Судом було досліджено правовий режим спірного майна, зокрема матеріали справи містять судове рішення, яким встановлено факт проживання позивача та відповідача однією сімєю без укладення шлюбу під час придбання спірного майна у 2007 та 2010 роках, а саме в період проживання позивача та відповідача однією сімєю без укладення шлюбу з 11 листопада 2003 року по 01 квітня 2014 року, тобто після 1 січня 2004 р.

Приписами ч.3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, суд вважає встановленим факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю, що відповідно тягне за собою набуття спільної сумісної власності на майно, яка підлягає поділу між сторонами, з визнанням права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини цього майна, зокрема гаражів №5, №6, №7-22, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118.

Оцінюючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.60, ч.1 ст.69, ст.ст.70, 74, гл.8 Сімейного кодексу України, п.1, ч.2, ст.16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, ч.3 ст.61, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражу 5, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118; на ? частину гаражу 6, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118; на ? частину гаражу 7-22, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 118.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя - І.В. Ніколаєнко