Справа № 755/5704/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Антипової Л.О.

при секретарі Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів та повернення сплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів, повернення сплачених коштів за невиконання договору про надання спортивних послуг, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем, яка діяла за договором оренди №3-12/0 від 10.01.2012 року між ТОВ «СПОРТЛЕНД ГРУП» було укладено договір про надання спортивних послуг №И14СЛ/ПЛ/.

У відповідності до умов договору позивачем 22 серпня 2014 року були повністю оплачені послуги в розмірі 6000 грн., що підтверджується товарним чеком від 22.08.2014 року.

Згідно п.5.4.1. договору клуб зобов'язується забезпечити позивача послугами в обсяг та в строки відповідно до умов договору.

Під час купівлі абонементу працівники відділу продажу запевнили позивача, що клуб з басейном відкриється не пізніше січня 2014 року, що також гарантувала реклама клубу. Однак, клуб не розпочав надавати позивачу передбачені договором послуги. Станом на 15.12.2014 року клуб та, зокрема, басейни ще досі знаходяться в недобудованому стані.

Позивач вважає, що такі дії з боку відповідача порушують його права та законні інтереси.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що відповідно до договору позивач має право користуватися всіма спортивними клубами «СПОРТЛЕНД». Позивач відвідував клуби та користувався послугами відповідача. З огляду на це, представник відповідача вважає, що відповідач виконує свої обов'язки належним чином, крім того в договорі не зазначено строки відкриття клубу на Дніпровській Набережній, 1-б в м. Києві.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, заслухавши думку сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, 22 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем, яка діяла за договором оренди №3-12/0 від 10.01.2012 року між ТОВ «СПОРТЛЕНД ГРУП» було укладено договір про надання спортивних послуг №И14СЛ/ПЛ/.

22 серпня 2014 року позивачем були повністю оплачені послуги в розмірі 6000 грн., відповідно до договору.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідачки на свою користь суми у розмірі 6000 грн., позивач посилається на порушення ФОП ОСОБА_2 зобов'язання щодо належного виконання умов договору щодо надання спортивних послуг.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача проти позову, керуючись положеннями діючого законодавства про захист прав споживачів, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав відшкодування відповідачкою на користь позивача суми у розмірі 6000,00 грн. за неналежне виконання умов договору та не надання спортивних послуг, оскільки позивачем не надано доказів порушення умов договору, зокрема не можливістю отримання спортивних послуг.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та повернення сплачених коштів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 626, 629, 638, 901,905 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 88, 131, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємець ОСОБА_2 про захист прав споживачів та повернення сплачених коштів - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: