АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Головуючий в І інстанції: Галась І.А.
Доповідач - Заришняк Г.М
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого: Заришняк Г.М.

Суддів: Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просив суд визнати окрему частину договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, в м. Києві від 12.08.1997 року щодо покупця ОСОБА_2 недійсною; визнати його покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 в м. Києві від 12.08.1997 р. та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Свої позовні вимоги обґрунтовував, тим що 18.05.1995 р. за власні кошти купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 в м. Києві, в якій проживав з дружиною та дітьми. 06.02.1997р. розірвав шлюб із своєю дружиною, в зв'язку з чим виникла потреба у роздільному проживанні. 06.06.1997 р. за договором купівлі-продажу він продав квартиру АДРЕСА_4 в м. Києві, щоб в подальшому придбати дві окремі квартири. 12 серпня 1997р. він за свою власну частку грошових коштів, отриманих від продажу вищевказаної квартири, за договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру АДРЕСА_6, в м. Києві, однак юридично оформити договір купівлі-продажу квартири на своє ім'я не зміг, оскільки втратив паспорт та інші особисті документи. В зв'язку із відмовою продавця квартири повернути суму завдатку, або зачекати оформлення втрачених документів, а також в зв'язку із терміновою необхідністю придбання житла, вказаний договір купівлі-продажу від імені покупця (позивача) був підписаний його матір»ю ОСОБА_2 Він з моменту купівлі спірної квартири по теперішній час проживає в квартирі та зареєстрований за її адресою разом з дружиною, сплачує комунальні послуги. Відповідачі в придбані вказаної квартири ніякої участі не приймали, прав на неї ніколи не заявляли. Тільки після розірвання13.10.2014р шлюбу між відповідачами та у зв'язку з поділом спільного сумісного майна, відповідач ОСОБА_3 з метою заволодіння майном безпідставно заявив претензії також на спірну квартиру, яка була придбана позивачем за власні кошти.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.05.15 р. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав і доводів, викладених в ній.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала апеляційну скаргу позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, які б підтверджували, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.1997р., укладеного на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали в рівних долях квартиру АДРЕСА_2. За домовленістю сторін квартира продана за 200 гривень, які продавцем отримані від покупців до підписання цього договору, (а.с.10)

Згідно договору купівлі-продажу від 12.08.1997р., укладеного на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна», ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_6 м. Києві. За домовленістю сторін квартира продана за 18200 гривень, які продавцем отримані від покупця до підписання даного договору (а.с.11)

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2014р., яке набрало законної сили 13.10.2014р.. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Як вбачається з даного рішення суду, відповідачі перебували в шлюбі з 12 серпня 1982 р. (а.с.46).

Відповідно до вимог ст.224 ЦК України, в редакції Закону 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ст.58 ЦК України, в редакції 1963 р., недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою при ховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно зі ст. 60 ЦК України, в редакції Закону 1963 р., недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Обгрунтовуючи свої позовні вимог ОСОБА_1 зазначав, що після розірвання шлюбу з дружиною він продав належну йому квартиру АДРЕСА_3, щоб в подальшому купити дві окремі квартири. За свою частку грошових коштів, отриманих від продажу вказаної двокімнатної квартири, він 12.08.1997 р. придбав спірну однокімнату квартиру в будинку гостинного типу. Однак юридично оформити договір купівлі-продажу на себе не зміг, оскільки невідомо у який час ним були втрачені особисті документи, в тому числі й паспорт громадянина України на його ім'я. В зв'язку з відмовою продавця квартири повертати суму завдатку, а також в зв'язку з необхідністю терміново придбати для себе власне житло, вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири на його прохання від імені покупця був підписаний його матір'ю, відповідачкою ОСОБА_2 З часу придбання спірної квартири він разом з другою дружиною постійно проживає в ній та зареєстрований за адресою вказаного жилого приміщення, самостійно несе витрати по його утриманню. Відповідачі в придбанні вказаної квартири участі не приймали, грошові кошти на її купівлю не сплачували, ніяких прав на неї не заявляли. Відповідач ОСОБА_7 не знає, за яку ціну куплена квартира, де вона знаходиться, оскільки жодного разу в ній не був.

Дані доводи позивача підтверджуються зібраними по справі доказами.

Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8, яка є колишньою дружиною позивача, пояснила, що після розлучення, останній продав належну йому двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за 22000 доларів США з метою придбання окремого житла для себе та неї Крім того, у них були спільні сімейні кошти у сумі 2000 доларів США. На отриману від продажу частину коштів вона придбала для себе та дітей однокімнатну квартиру. ОСОБА_1 сплатив завдаток за спірну квартиру та в подальшому придбав її собі приблизно за 12 000 доларів США, проте договір купівлі-продажу юридично було оформлено на матір позивача, оскільки він на день укладення договору втратив паспорт.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працювала брокером ( ріелтором) на товарній біржі «Українська біржа Десятинна», та допомагала позивачу в пошуку покупців на квартиру АДРЕСА_5, а також з купівлею спірного житла. Він домовлявся з продавцем про ціну квартири, сплатив її вартість. В день укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 в м. Києві виявилося, що у позивача відсутній паспорт, а перенести укладення договору на інший день продавець квартири відмовилась. Оскільки позивачем було сплачено завдаток та в зв'язку з відмовою продавця перенести укладення угоди на інший час або повернути суму завдатку, ОСОБА_1 запропонував оформили угоду на свою матір, на що остання погодилась. Фактичним покупцем був саме позивач.

Показання вказаних свідків сумнівів у колегії суддів не викликають, оскільки вони узгоджуються між собою та поясненнями позивача, відповідачки ОСОБА_2 й підтверджуються іншими зібраними по справі доказами.

Як видно із копії заяви позивача про видачу паспорта, посвідченої Начальником Деснянського РВ ГУ ДМС України в м.Києві (а.с. 8), ОСОБА_1 02.09.1997 р., тобто після укладення договору купівлі -продажу квартири, було видано новий паспорт у зв»язку з втратою.

Із довідки, виданої ЖБК «Хімік-11» вбачається, що позивач з 1998 р. разом з дружиною зареєстрований за адресою спірної квартири (а.с.7).

Приведені докази представником відповідача ОСОБА_3 не спростовані.

Отже, позивач виконав обов'язки покупця, і він же скористався правами покупця: домовлявся з продавцем про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, зокрема, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав квартиру для себе, одразу після її придбання вселився туди і проживає в ній, а відповідачка ОСОБА_2 вдає з себе покупця, будучи лише формально вписаною в даний договір. За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним визнати договір купівлі продажу квартири в частині покупця удаваним й визнати покупцем за договором позивача, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру.

Висновки суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковим.

Відповідно до вимог ст.71 ЦК України (1963 р) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст.76 ЦК України (1963 р.) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповідності з ч.І ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні встановлено, що після придбання для себе квартир, позивач вселився туди і проживає в ній, відповідачі протягом строку проживання позивача у вказаній квартирі не вважали дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, жодного разу не заявляли прав на квартиру, лише в жовтні 2014 р. після розірвання шлюбу між відповідачами, ОСОБА_3 заявив свої претензії на квартиру, що придбана позивачем за свої кошти.

Отже про порушення свого цивільного права ОСОБА_1 дізнався лише тоді, коли відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ спірної квартири, тобто в жовтні 2014 року, а отже перебіг позовної давності розпочався з цього часу й строк позовної давності позивачем не пропущено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_10 задовольнити, визнати окрему частину договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 в м.Києві від 12.08.1997 р. щодо покупця ОСОБА_2 недійсною, визнати покупцем за договором купівлі - продажу спірної квартири позивача ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру за договором купівлі - продажу від 12.08.1997р.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2015 року - скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Визнати окрему частину договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 в м.Києві від 12.08.1997 р. щодо покупця ОСОБА_2 недійсною.

За договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 в м.Києві від 12.08.1997 р. визнати покупцем ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6 в м.Києві за договором купівлі - продажу від 12.08.1997р.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді