У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, повернення депозитного вкладу, за касаційною скаргою Мусійченка Данила Леонідовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 27 вересня 2013 року між ним (вкладником) та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 6 міс.», за умовами якого він вніс на депозитний рахунок 22 000 грн зі сплатою 18,5 % річних на строк 6 місяців по 27 березня 2014 року включно. 27 серпня 2014 року він звернувся до банку із заявою про повернення депозитного вкладу та процентів. Посилаючись на те, що банк відмовив йому в задоволенні заяви, просив задовольнити позов.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 22 000 грн, проценти за користування банківським вкладом - 4 307 грн 88 коп., 3 % річних - 643 грн 72 коп., інфляційні втрати - 7 586 грн 96 коп., а всього - 34 538 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Мусійченко Д.Л., який діє від імені публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили з того, що відповідачем не було виплачено позивачу суму вкладу по закінченню строку його дії, проценти за користування ним.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Укладення письмового договору банківського вкладу (депозиту) підтверджується копією заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2013 року № SAMAB9504 вклад «Стандарт на 6 міс.», в якій визначені права та обов'язки сторін договору, скріпленої підписом представника банку та печаткою банку, а також копією квитанції про зарахування коштів, відповідність яких оригіналу посвідчена (а. с. 4, 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції банком не заявлялось клопотання про витребування в позивача оригіналів поданих ним доказів, обставини, пов'язані з укладенням договору банківського вкладу між сторонами, відповідачем не оспорювались.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судами загальної юрисдикції при вирішенні справи в частині норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, щодо застосування якої зроблено цей висновок.

Встановивши, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту), обов'язок по поверненню внесених позивачем коштів після закінчення строку його дії відповідачем не виконаний, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, який був предметом розгляду.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Мусійченка Данила Леонідовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «Акцент-Банк», відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова