АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Білич І.М., Шиманського В.Й.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», поданою через представника Зваду Руслана Вікторовича, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український МіжнароднийБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2014 року ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 500, 43 доларів США, посилаючись на те, що відповідач, у порушення умов кредитного договору, починаючи з 24.10.2013 року повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Справа № 758/9276/14 Апеляційне провадження № 22-ц-796/13199/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що відповідач не повернув у повному обсязі тіло кредиту, а платіж 12 000 доларів США враховано на погашення заборгованості за кредитом. Вважає, що суд мав поновити судовий розгляд та з`ясувати ці обставини. Крім того, судом не було досліджено оборотно-сальдову відомість по кредитному договору № 5384701 від 28.04.2007 року.

У судовому засіданні представник апелянта Васильчиков І.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 5384701за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 32 329 доларів США на придбання автомобіля марки Volkswagen Jetta, зі сплатою 11, 90 % річних строком повернення до 28.04.2014 року. 28.07.2009 року сторони уклали додаткову угоду до цього кредитного договору, якою змінили графік погашення повернення кредиту.

Банк виконав свої обов'язки за кредитним договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 303513848 від 28.04.2007 року та меморіальним ордером № 303513851 від 28.04.2007 року.

01.10.2010 року відповідач, у зв'язку з неможливістю сплачувати відповідні платежі по кредитному договору, відповідно до акту прийому-передачі, передав банку як заставодержателю автомобіль марки Volkswagen «Jetta» та видав довіреність від 01.10.2010 року на розпорядження автомобілем.

Відповідно до квитанції № 65799 від 24.10.2013 року кошти від продажу автомобіля марки Volkswagen «Jetta» у розмірі 12 000 доларів США, що еквівалентно 95 916 грн. банк перерахував «для погашення по кредитному договору № 5384701».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не враховано у розрахунок заборгованості платіж у розмірі 12 000 доларів США відповідно до квитанції № 65799 від 24.10.2013 року, а інших доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та наявності у останнього заборгованості не надано.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зробивши висновок про те, що сума від продажу автомобіля не врахована позивачем суд першої інстанції належним чином не перевірив розрахунок заборгованості, наданий банком, не з`ясував, які суми на погашення кредиту та процентів за користування кредитом були сплачені позичальником та з яких сум складається заборгованість. Крім того, суд не звернув уваги на те, що строк кредитного договору закінчився та не перевірив чи всі зобов`язання позичальника за таким договором виконані, чи вистачило суми від продажу автомобіля на погашення всієї заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до п. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит на умовах, передбачених кредитним договором від 28.04.2007 року та додатковою угоду до нього від 28.07.2009 року.

Відповідно до п. 2.1.1.1 кредитного договору однією з обов`язкових умов надання кредиту сторони визначили укладення договору застави автомобіля Volkswagen Jetta, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Сторони не надали до суду договору застави, проте вказали, що договір застави було укладено.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що його фінансовий стан не давав можливості виконувати взяті на себе зобов`язання по щомісячній сплаті платежів відповідно до графіка погашення боргу, а тому він передав автомобіль банку як заставодержателю з метою його продажу та направлення виручених від продажу сум на погашення кредиту.

Згідно з актом прийому - передачі стану транспортного засобу від 01.10.2010 року автомобіль Volkswagen Jetta, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 був переданий позивачу разом з комплектом ключів, технічним паспортом та сервісною книжкою. У цьому акті вказано, що автомобіль був переданий з пошкодженнями переднього та заднього бампера, заднього лівого крила.

Цього ж дня ОСОБА_3 видав довіреність строком на 3 роки на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на розпорядження автомобілем НОМЕР_2 (продати, обміняти, передати в найм (оренду), позичку тощо).

Колегія суддів вважає, що доводи представника позивача про те, що автомобіль банку не передавався, а надано було лише ключі від автомобіля, технічний паспорт та сервісна книжка та що довіреність була видана не на ім`я працівників банку є надуманими та представник Васильчиков І.В. діє недобросовісно надаючи такі пояснення. Сторонами складено акт прийому - передачі автомобіля, що уже підтверджує прийняття автомобіля банком, до того ж до останнього судового засідання представник і не заперечував, що автомобіль було передано банку. Оскільки представник позивача заперечив ту обставину, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були працівниками банку, за клопотанням представника відповідача було витребувано довідку щодо цих осіб. Відповідно до наданої позивачем довідки від 22.10.2015 року ОСОБА_9 працював у позивача на час прийняття автомобіля провідним спеціалістом - керівником сектору заборгованості, а ОСОБА_8 - провідним спеціалістом - керівником сектору розвитку продаж відділу бізнесу фізичних осіб.

Так само безпідставними є твердження представника позивача про те, що відповідач у суді першої інстанції частково визнав позов. З журналу судового засідання та із письмових заперечень вбачається, що відповідач не визнавав позов у повному обсязі.

22.04.2013 року ОСОБА_3 звернувся до позивача із письмовою заявою, у якій зазначив, що працівники банку не займаються продажем автомобіля, а при огляді автомобіля на стоянці банку у лютому 2013 року він виявив, що у автомобіля відсутній акумулятор та наявні пошкодження автомобіля, яких раніше не було та що у нього склалося враження, що автомобіль перебував у експлуатації.

Сторони повідомили, що автомобіль було продано 24.10.2013 року за 12 000 доларів США. ОСОБА_3 у письмових поясненнях зазначив, що продажем автомобіля займався ОСОБА_10, на ім`я якого він видав довіреність.

Відповідно до квитанції від 24.10.2013 року ОСОБА_3 сплатив на користь позивача 12 000 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості та руху коштів по рахунку позичальника із 12 000 доларів США 3 762,90 доларів США було зараховано на погашення кредиту, а 8 237,10 доларів США на погашення процентів за користування кредитом. У період з жовтня 2010 року до 24.10.2013 року відповідач будь-яких сум в рахунок погашення заборгованості не вносив. У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що у розрахунок заборгованості (а.с. 46-43 т.2) включено всі суми, які ним сплачувалися.

За вказаних обставин, коли коштів, отриманих від продажу автомобіля не вистачило на погашення кредиту та процентів за користування кредитом у повному обсязі вимоги позивача про стягнення заборгованості колегія суддів вважає законними та обґрунтованими. Згідно розрахунку розмір заборгованості по тілу кредиту складає 17 204 доларів США, по процентам - 1 296,43 доларів США. Такий розмір відповідачем не спростований, будь - яких своїх розрахунків відповідач не надав, клопотання про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи не заявляв.

Колегія суддів не може погодитися з доводами відповідача про те, що при передачі автомобіля банку правовідносини сторін припинилися, оскільки звернення стягнення на автомобіль чи перехід права власності на цей автомобіль до банку у порядку, визначеному ст.ст. 24 - 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не проводилося. У випадку ж недостатності коштів, виручених від продажу заставленого майна кредитор має право вимагати погашення залишку боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача про те, що автомобіль експлуатувався банком з жовтня 2010 року доказами не підтверджені (показники спідометра на час складання акту прийому - передачі автомобіля не зазначені), суду також не надано доказів про те, що автомобіль міг бути проданий за іншу ціну. З пояснень сторін вбачається, що така оцінка взагалі не проводилася ні на час складання акту прийому - передачі, ні на час його продажу. Відповідач, передавши автомобіль банку, достовірно знав, що сторони не вирішили питання про перехід права власності на автомобіль до заставодержателя у відповідності до вимог закону та протягом 2 років 6 місяців не сплачував щомісячні платежі та не цікавився питанням продажу автомобіля. Згідно довідки від 22.10.2015 року ОСОБА_9 звільнений з роботи у банку з 20.11.2012 року, а ОСОБА_8 - з 03.03.2011 року, проте довіреність на право розпорядження автомобілем, видану на їх ім`я відповідач не відзивав.

Судовий збір, сплачений позивачем при подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити.

Стягути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 17 204 доларів США заборгованості по кредиту, 1 296,43 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом та 4 040, 25 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді