Справа № 372/2013/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/5731/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 22.10.2015
У Х В А Л А

іменем України

22 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Гуль В.В.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом який мотивував тим, що йому належить на праві власності земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку площею 0,0782 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 4 березня 2014 року. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказував, що після одержання правовстановлюючого документу він звернувся до ТОВ «Земельний проект» для виконання землевпорядних робіт щодо винесення земельної ділянки в натуру на місцевості. 1 квітня 2014 року роботи по становленню меж ділянки були виконані, проте відповідач викинув встановлені землевпорядною організацією межові знаки ділянки та заборонив проводити будь-які дії на цій ділянці, посилаючись на те, що ця ділянка належить йому, яку він виорав і посадив близько 20 фруктових дерев. Наведені обставини засвідчені працівниками міліції, яких викликав голова Нещерівської сільської ради і які проводили перевірку, і яким дав пояснення. де підтвердив. що виконув межові знаки. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права як землевласника і цими діями йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача щодо нього та знищенням його майна і яку він оцінив у розмірі 3500 грн.

У зв'язку із наведеним просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0782 га, яка розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом запобігання вчинення ОСОБА_3 дій щодо знищення межових знаків вищевказаної земельної ділянки, засадження її фруктовими деревами, використання, оброблення земельної ділянки; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 800 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 3 500 грн. та судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0782 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, зобов'язавши ОСОБА_3 не чинити дій щодо знищення межових знаків, засадження земельної ділянки фруктовими деревами, використання та оброблення вказаної земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 730,80 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши із відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 800 грн., моральну шкоду в розмірі 3500 грн. та витрати на надання правової допомоги в повному розмірі 3410,40 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд безпідставно не взяв до уваги протиправну поведінку відповідача щодо знищення межових знаків та оплату ним за їх встановлення 800 грн., а також факт заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до безпідставного висновку про належність позивачу спірної земеьної ділянки, бо документи позивача про право власності на ділянку підроблені.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та змінити судове рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнали.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції подану ним апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дії відповідача щодо знищення межових знаків земельної ділянки і засадження її фруктовими деревами порушують право власності позивача на належну останньому на праві власності земельну ділянку, площею 0,0782 га по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим порушені права підлягають до захисту.

При цьому суд виходив з того, що право власності позивача на спірну земельну ділянку підтверджене належними правовстановлюючими документами та не оспорене іншими особами, в тому числі відповідачем, у встановленому законом порядку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.2). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч.3).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0782 га для будівництва і обслуговування будинку кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої по АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 4 березня 2014 року. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягом з реєстру.

Також судом встановлено, що 1 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 протиправно знищив встановлені землевпорядною організацією межові знаки на належній позивачу земельній ділянці і викинув їх, що визнається сторонами та підтверджується письмовими поясненнями міліції ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, листом, висновком Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, фототаблицями, іншими матеріалами справи.

Крім того, на початку 2015 року відповідач ОСОБА_3 самовільно посадив фруктові дерева на належній позивачу земельній ділянці, що підтверджується фототаблицями, поясненнями сторін та іншими матеріалами справи.

За таких обставин суд обгрунтовано захистив права позивача як власника спірної ділянки та усунув перешкоди у користуванні ОСОБА_2 цією ділянкою, зобов'язавши ОСОБА_3 не вчиняти дій щодо знищення межових знаків, засадження земельної ділянки фруктовими деревами, використання та оброблення вказаної земельної ділянки.

Такі висновки суду відповідають положенням ст.152 ЗК України, яка передбачає такий спосіб захисту прав власника якзапобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав власника ділянки.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про те, що суд прийшов до безпідставного висновку про належність позивачу спірної земеьної ділянки, бо документи позивача підроблені.

Висуваючи такі заперечення відповідач не надав суду доказів підробки правовстановлюючих документів позивача про право власнсоті на земельну ділянку чи неправомірності отримання позивачем у власність цієї ділянки. Такі його доводи спрстовуються наданими позивачем правовстановлюючими документами, які ніким не оспорюються.

Інших доводів незаконності судового рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 щодо незаконності рішення в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди необгрунтовані. Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції керувався тим, що позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів, передбачених ст.56 ЦПК України, щодо заподіяння йому моральної шкоди. Посилаючись на таке у скарзі, апелянт ОСОБА_2 не вказує в чому конкретно незаконність судового рішення і які надані ним докази про заподіяння моральної шкоди не взяті судом до уваги.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на неправильність відмови у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 800 грн. безпідставні. Судом встановлено, що дані кошти були сплачені позивачем на користь ТОВ «Земельний проект» за виконання товариством робіт із встановлення меж ділянки відповідно до умов укладеного між ними договору і не є шкодою в розумінні ст.22 ЦК України, бо не є витратами, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права.

Твердження апелянта про невідповідність розміру стягнутих витрат на правову допомогу вимогам закону, колегія суддів не примає до уваги як безпідставні. Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. ст. 84, 88 ЦПК України та норми Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до записів журналів судових засідань і з урахуванням, що позов задоволено частково, правильно здійснив розрахунок розміру компенсації за правову допомогу.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: