Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 19 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ( далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, терміном повернення не пізніше 19 червня 2018 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами та можливістю перегляду їх розміру в порядку, передбаченому договором. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 110 доларів США протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з умовами кредитного договору відбувається 19 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Внаслідок порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 21 січня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 75 888,08 доларів США, що еквівалентно 606 673 грн 44 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 55 648,23 доларів США, що еквівалентно 444 796 грн 30 коп., заборгованості за процентами - 17 434,03 доларів США, що еквівалентно 139 350 грн 20 коп., пені за прострочення сплати процентів 1 612,23 доларів США, що еквівалентно 12 886 грн 57 коп., пені за прострочення сплати кредиту - 1 193,59 доларів США, що еквівалентно 9 540 грн 37 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року у сумі 606 573 грн 44 коп., з яких: заборгованість за тілом кредитом - 444 796 грн 30 коп.; заборгованість за процентами - 139 350 грн 20 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 9 540 грн 37 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 12 886 грн 57 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, терміном повернення не пізніше 19 червня 2018 року, зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами та можливістю перегляду їх розміру в порядку, передбаченому договором. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 110 доларів США протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з умовами кредитного договору відбувається 19 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого останній як поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність по всім зобов'язанням ОСОБА_3, що випливають з основного договору.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 виконувала неналежним чином, оскільки останнє погашення кредитної заборгованості було здійснено 18 січня 2013 року. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 21 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 75 888,08 доларів США, що еквівалентно 606 673 грн 44 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позичальник неналежним чином виконували взяті на себе договірні зобов'язання зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, в результаті чого банк скористався правом дострокового повернення кредиту та направив на адресу відповідачів відповідні вимоги про це, які залишилися не виконаними.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, терміном повернення не пізніше 19 червня 2018 року. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 110 доларів США протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з умовами кредитного договору відбувається 19 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого останній як поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність по всім зобов'язанням ОСОБА_3, що випливають з основного договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями кредитного договору передбачено, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником відповідної вимоги (пункт 12.1). При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дня направлення повідомлення банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

З матеріалів справи вбачається, що порядок дострокового повернення кредиту банком було дотримано шляхом направлення 11 січня 2014 року цінним листом на адресу відповідачів відповідної вимоги про це, проте вказана вимога відповідачами дотепер не виконана.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з підстав невиконання відповідачами взятих на себе договірних зобов'язань.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська