Справа № 128/1044/15-ц Провадження № 22-ц/772/2631/2015Головуючий в суді першої інстанції Саєнко О. Б.
Категорія 39Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. В обґрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі а житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, а також на земельну частку 9пай).

Спадщину після батька в установленому порядку прийняв син спадкодавця, а її брат - відповідач по справі ОСОБА_4, проте при ознайомленні зі спадковою справою вона виявила приховання братом того факту, що батько заповідав йому лише будинок, в той час, як він оформив спадкові права на все майно. Також при огляді спадкової справи виявили написану від її імені заяву про відмову від спадщини, яку вважає підробленою, так як не підписувала цього документу.

Позивач на підставі ст. 1301 ЦК України просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Вінницькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Відповідач повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року був батьком сторін по справі і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну частку (пай), яка належала останньому на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 від 09 березня 2000 року.

Із матеріалів справи, зокрема копії спадкової справи після померлого ОСОБА_5 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 05 травня 2000 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та просить видати свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.24).

20 березня 1999 року позивач ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, особу та підпис якої завірений відповідним записом та підписом секретаря Жабелівської сільської ради Новіцькою В.М. (а.с.25). Аналогічна заява написана і сестрою сторін - ОСОБА_9 ( а.с.26).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2000 року, спадкоємцем майна за законом після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з права на земельну частку пай в КСП ім. Мічуріна, розміром 2,65 га. (а.с.33).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використав своє право спадкоємця, після смерті свого батька, подавши відповідно до статті 549 ЦК Української РСР заяву про прийняття спадщини за законом та отримав відповідне свідоцтво. В свою чергу, позивач скориставшись своїм правом відповідно до положень статті 553 ЦК Української РСР подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька, а тому позов є необґрунтованим.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та зроблений з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Положеннями статей 549, 554 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N6-167цс12 і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Воля спадкоємців - сторін по справі, знайшла своє вираження в поданих ними до нотаріальної контори заявах, зокрема: про прийняття спадщини за законом - ОСОБА_3, та відмова від прийняття спадщини - ОСОБА_2

Згідно із статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як випливає з журналу судового засідання, суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 10, ст. 143 ЦПК України роз'яснював сторонам їх процесуальні права, зокрема і право заявити клопотання про призначення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, проте позивач ОСОБА_2 не скористалась цим правом і клопотання про призначення експертизи не заявляла, а тому суд першої інстанції вірно виходив з наданих сторонами доказів.

Відповідне право було роз'яснено позивачці також в суді апеляційної інстанції, проте позивач та її представник не вважають за необхідне заявляти клопотання про призначення експертизи, так як вважають достатнім доказом підробки заяви про відмову від прийняття спадщини відповідь слідчого у формі листа.

Відповідно до частини 3 статті 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок по доведенню підстави позову покладається саме на позивача, однак, всупереч цим вимогам ні позивачем, ні її представником не доведено обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

В свою чергу апеляційний суд діючи в межах розгляду справи, встановлених ст. 303 ЦПК України досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог й спростування висновків суду. Доводи апелянта про те, що заява про відмову від прийняття спадщини підписана не нею особисто, а іншою особою є безпідставними, й не підтверджені належними і допустимими доказами.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення й ухвалення нового рішення посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки повідомленню Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області щодо ходу розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_2 по факту підробки документа.

Так, 04 червня 2014 року було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, і в ході розслідування було встановлено, що факт написання заяви іншою особою мав місце, однак встановити ким саме було здійснено підробку документу не представляється можливим. Однак враховуючи той факт, що з часу вчинення злочину пройшов значний проміжок часу і на підставі ст.110, п.2 п.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Повідомлення не містить посилання на докази, на підставі яких зроблено висновок про встановлення факту написання заяви іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, має вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Надане стороною повідомлення не належить до документів, що мають преюдиційне значення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 стверджуючи про те, що не писала заяву про відмову від спадщини, не подала належних і допустимих доказів того, що вона прийняла спадщину в інший передбачений законом спосіб і видачею свідоцтва про право на спадщину за законом порушено її права і охоронювані законом інтереси.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.