Справа №489/4743/15-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2429/15
Справа номер 489/4743/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/2429/15 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів :Колосовського С.Ю., Ямкової О.О. ,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 09 вересня 2015 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 до міського комунального підприємства Миколаївводоканал про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 предявив до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить до державного житлового фонду та є користувачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються МКП Миколаївводоканал.

ОСОБА_3 зазначав, що у зазначеній квартирі не встановлено лічильника води і відповідач нараховує плату за надані послуги, виходячи із норм, встановлених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26 червня 1998 року, а саме 9 м3 холодної води та 8,85 м3 водовідведення на одну особу.

Позивач вказував, що після ухвалення зазначеного рішення виконкому, 25 серпня 2004 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №1107 «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання», пунктами 3 та 4 якої було передбачено перегляд органами місцевого самоврядування нормативів питного водопостачання один раз на три роки, а у разі необхідності достроково.

Посилаючись на те, що відповідач під час обчислення вартості наданих послуг керується застарілими нормативами, визначеними у 1998 році, ОСОБА_3 просив визнати такі дії МКП Миколаївводоканал за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року такими, що суперечать вищезазначеній постанові Кабінету Міністрів України, тобто неправомірними.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними, оскільки використання відповідачем норм споживання, які були встановлені виконкомом Миколаївської міської ради ще у 1998 році, неможна вважати неправомірним, так як інших норм ним не встановлювалося. Відповідач не наділений повноваженнями щодо їх перегляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно з п.3 ч.1 ст.7, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 3 та 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання» від 25 серпня 2004 року №1107 нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Перегляд нормативів питного водопостачання здійснюється один раз на три роки, а у разі необхідності допускається їх достроковий перегляд.

Методика визначення нормативів питного водопостачання населення, затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 27.09.2005 р. №148 , передбачає, що нормативи водопостачання, визначені за даною методикою, використовуються для розрахунку та встановлення норм споживання питної води населенням в залежності від ступеня благоустрою житлових будинків (пункт 1.4).

Згідно з пунктами 21, 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 (далі Правила) у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

У разі коли споживач відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. При цьому дані про зазначену пільгу вносяться у договір між виконавцем та постачальником.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка відноситься до державного житлового фонду та знаходиться у багатоквартирному будинку. Він користується комунальними послугами з водопостачання та водовідведення, які як виконавець цих послуг надає відповідач.

Зазначений багатоквартирний будинок, а також і квартира №32 цього будинку не облаштовані лічильником обліку води, тому відповідач нараховує позивачу плату за водопостачання та водовідведення у відповідності до пунктів 21, 22 Правил із розрахунку норм споживання, які встановлені рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26 червня 1998 року №385 та з у рахуванням його пільги.

Норма споживання визначена із розрахунку: водопостачання 9 куб. метрів на одну особу в місяць, а водовідведення 8,85 куб. метрів.

Вказані норми споживання виконкомом Миколаївської міської ради не переглядалися.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в межах своєї компетенції відповідач правомірно здійснював нарахування позивачу плати за надані комунальні послуги, виходячи з норм споживання, встановлених рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26.06.1998 р. №385, оскільки інших норм споживання не встановлювалося і їх затвердження є прерогативою органів місцевого самоврядування.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що відповідач незаконно використовує норми споживання, які не переглядалися у належний строк, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов'язковими до виконання на відповідній території.

А тому, дії відповідача неможна вважати неправомірними.

Посилання позивача на те, що нормативи водопостачання та водовідведення, встановлені виконкомом Миколаївської міської ради 26.06.1998 р., не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки перегляд вказаних норм не відноситься до повноважень МКП «Миколаївводоканал».

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 09 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді