У х в а л а

ІМенем УКраїни

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до міського голови м. Черкаси ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою Луговського Олега Сергійовича, який діє від імені Черкаської міської ради, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року прокурор м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що розпорядженням Черкаського міського голови ОСОБА_7. від 1 грудня 2008 року № 331-р(к) ОСОБА_5, яка працювала на посаді начальника управління економіки Черкаської міської ради, звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2011 року визнано протиправним та скасовано зазначене розпорядження, поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 2 грудня 2008 року, стягнуто з виконавчого комітету Черкаської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101 232 грн 82 коп. та 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди. Зазначена постанова суду виконана розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_6 від 3 червня 2013 року № 242-р(к) з виплатою їй коштів за час вимушеного прогулу в період із 4 січня 2011 року по 3 червня 2013 року на загальну суму 121 084 грн 57 коп. Прийняття міським головою розпорядження про звільнення ОСОБА_5 призвело до надмірних виплат коштів із бюджету м. Черкаси на загальну суму 121 084 грн 57 коп., з яких на її користь сплачено 94 369 грн 56 коп., утримано в рахунок сплати єдиного соціального внеску та сплати податку з доходу фізичних осіб 7 386 грн 30 коп. та 19 328 грн 71 коп., відповідно. Посилаючись на ст. ст. 134, 136, 233, 237 КЗпП України, прокурор просив стягнути з міського голови м. Черкаси ОСОБА_7. на користь Черкаської міської ради кошти, виплачені ОСОБА_5 з бюджету міста за час вимушеного прогулу у розмірі 121 084 грн 57 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Луговський О.С., який діє від імені Черкаської міської ради, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором заявлені вимоги про покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню шкоди, завданої виплатою ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Однак ці кошти не були стягнуті на її користь у судовому порядку відповідно до ст. 236 КЗпП України, їх виплата проведена за рішенням органу місцевого самоврядування на власний розсуд, а вимога про стягнення з відповідача коштів у розмірі 103 843 грн 38 коп., виплачених ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу з 2 грудня 2008 року по 4 січня 2011року, прокурором не заявлялась.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволені позову, апеляційний суд вважав, що заявлені прокурором вимоги про відшкодування з відповідача шкоди, внаслідок стягнення середнього заробітку ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу, є обґрунтованими, проте прокурором пропущено встановлений ч. ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду, останній не просив про його поновлення відповідно до ст. 234 КЗпП України.

Проте погодитись із висновками судів не можна.

Судами встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 січня 2011 року зобов'язано Черкаського міського голову видати розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України замість п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, стягнуто з департаменту економічної політики та розвитку виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 2 грудня 2008 року по 4 січня 2011 року в розмірі 103 843 грн 38 коп., компенсаційні виплати у розмірі 8 801 грн 29 коп.

Зазначена постанова підлягала негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

18 травня 2011 року департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради сплатив ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 2 грудня 2008 року по 4 січня 2011 року в розмірі 103 843 грн 38 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2011 року зазначену постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 2 грудня 2008 року, стягнуто з останнього на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101 232 грн 82 коп. та на відшкодування моральної шкоди 1 500 грн.

Рішення суду про поновлення ОСОБА_5 на роботі виконано виконавчим комітетом Черкаської міської ради 3 червня 2013 року та 28 серпня 2013 року виплачено ОСОБА_5 середній заробіток за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі в розмірі 121 084 грн 57 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві, поданій прокурором м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, останній просив стягнути з міського голови м. Черкаси ОСОБА_7. на користь Черкаської міської ради кошти, виплачені ОСОБА_5 з бюджету міста за час вимушеного прогулу за період із 4 січня 2011 року по 3 червня 2013 року в розмірі 121 084 грн 57 коп. На обґрунтування позову прокурор посилався на те, що прийняття міським головою розпорядження про звільнення ОСОБА_5 призвело до надмірних виплат коштів із бюджету м. Черкаси на загальну суму 121 084 грн 57 коп. Як правову підставу вирішення спору прокурор зазначав ст. ст. 134, 136, 233, 237 КЗпП України (а. с. 1-7).

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції прокурор вказував, що в обґрунтування вимог він зазначав про заподіяння Черкаській міській раді шкоди на суму 121 084 грн 57 коп. у вигляді оплати ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про її поновлення на роботі за період із 4 січня 2011 року по 3 червня 2013 року, яка підлягає стягненню з відповідача, та посилався на п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, ст. 237 КЗпП України (а. с. 69-83).

Судом першої інстанції встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 2 грудня 2008 року по 4 січня 2011 року у розмірі 103 843 грн 38 коп., визначений постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 січня 2011 року, був сплачений ОСОБА_5 департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради 18 травня 2011 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2011 року період, за який розраховувався середній заробіток за час вимушеного прогулу, не змінювався, а із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначено постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 січня 2011 року, було виключено компенсацію втрат грошових доходів у сумі 8 821 грн 29 коп.

Як установлено судами, розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_6 від 3 червня 2013 року № 242-р(к) поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 2 грудня 2008 року (а. с. 18).

Із матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2013 року виплачено ОСОБА_5 середній заробіток за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі за період із 4 січня 2011 року по 3 червня 2013 року в розмірі 121 084 грн 57 коп. (а.с. 8).

З огляду на викладене, вимушений прогул ОСОБА_5 у зв'язку із незаконністю звільнення включав період із 2 грудня 2008 року по 4 січня 2011 року, що визначено судовими рішеннями, і середній заробіток за цей період у розмірі 103 843 грн 38 коп. було виплачено 18 травня 2011 року, а грошові кошти в розмірі 121 084 грн 57 коп. виплачені ОСОБА_5 28 серпня 2013 року як середній заробіток за затримку виконання судового рішення про її поновлення на роботі за період із 4 січня 2011 року по 3 червня 2013 року.

Встановивши, що предметом спору є відшкодування шкоди, заподіяної у зв'язку із затримкою виконання рішення про поновлення ОСОБА_5 на роботі, суд першої інстанції помилково вважав, що відповідальність за таку шкоду може бути покладена на особу, яка не виконала рішення про поновлення працівника на роботі, лише у випадку, коли середній заробіток на користь працівника в такому випадку стягнутий на підставі рішення органу, який розглядав трудовий спір.

Між тим, чинним законодавством встановлена відповідальність особи за шкоду, заподіяну затримкою виконання рішення про поновлення на роботі і виникнення обов'язку по її відшкодуванню не ставиться в залежність від того, чи середній заробіток за час затримки виконання рішення виплачений добровільно, чи згідно рішення відповідного органу.

Вирішальним у такому випадку є сам факт затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Вважаючи, що прокурором заявлена вимога про відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної виплатою середнього заробітку ОСОБА_5 за час вимушеного прогулу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що прокурором ставилось питання про стягнення з ОСОБА_7. 121 084 грн 57 коп., сплачених працівнику у зв'язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі.

Кошти у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку із поновленням ОСОБА_5 на роботі, стягнуті судовими рішеннями за інший період та в іншому розмірі, вони відрізняються по сумі і періоду від тих, які були сплачені у зв'язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі, і на відшкодування витрат по сплаті яких прокурор просив задовольнити вимоги.

Неправильно визначивши правову природу коштів, у зв'язку із сплатою яких ОСОБА_5 було заподіяно шкоду, відповідальність за яку має нести відповідач, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пропуск прокурором установленого ч. ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Згідно із зазначеними нормами (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Із матеріалів справи вбачається, що кошти в розмірі 121 084 грн 57 коп., про стягнення яких заявлено позов, були виплачені ОСОБА_5 28 серпня 2013 року, а з позовом до суду прокурор м. Черкаси в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся 8 серпня 2014 року (а. с. 1-10).

З огляду на викладене, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луговського Олега Сергійовича, який діє від імені Черкаської міської ради, задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук