Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Поліщук Н.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 002-2008-015 від 12 січня 2008 року.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 002-2008-015 від 12 січня 2008 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги порушення процедури повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки за кредитним договором, що, як наслідок, веде до збільшення процентів за кредитним договором, судом не було враховано звернення до банку з проханням добровільно реалізувати заставне майно відповідно до інформації, яку відповідач розмістив на своєму сайті. Вважає, що банк, як кредитор, повинен був повідомити позивача про те, що договір поруки між банком та ОСОБА_3 від 12 січня 2008 року був припинений, оскільки цей факт впливає на об'єм зобов'язань та матеріальної відповідальності позивача за кредитним договором, і це є грубим порушення умов спірного договору.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «УніверсалБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №002-2008-015, за умовами якого банк надав позивачу грошові кошти в розмірі 32 770 доларів США із строком повернення до10 січня 2030 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,45% річних.

У пункті 1.1 договору сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

У пункті 2.12 договору сторони погодили, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у п.1.1 договору, у разі зміниНБУ розміру облікової ставки, або у разі запровадженим адміністративних та інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку та в інших випадках, якщо кредитор обгрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.

Про зміну відсоткової ставки кредитор має повідомити позичальника письмово за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки.

У разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує початку дії нової процентної ставки достроково повернути всю суму кредитних коштів, нараховані відсотка та розірвати договір. Факт непогашення позичальником у зазначений строк всієї існуючої суми заборгованості є згодою позичальника з новим розміром процентної ставки.

Відповідно до п. 1.1.1 договору за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовуються до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Під терміном «прострочена сума основного боргу» сторони розуміють суму кредиту, що надана позичальнику за договором та станом на певну дату не повернена останнім до кредитора у терміни її погашення згідно умов договору.

Пунктом 2.1.3 кредитного договору передбачено відкриття позичальником поточного рахунку НОМЕР_1 (НОМЕР_2) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

Відповідно до п.2.3 договору видача кредиту за цим договором проводиться на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3 договору.

З пунктів2.4-2.5 кредитного договору вбачається, що погашення кредиту та сплата нарахованих відсотків здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячних платежів, розмір яких встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений в додатку №2.

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 002-2008-015 від 12 січня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що зазначений договір сторін не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки банком неправомірно, всупереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» було збільшено в односторонньому порядку розмір відсоткової ставки по кредиту, і позивача про це не було повідомлено. Також позивач вказував на те, що на момент підписання кредитного договору банк не мав ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Крім того, згідно умов договору іпотеки банк позбавив позивача можливості вільно обирати страхову компанію на весь період дії кредитного договору. Всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів» банк не повідомив позивача щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі: тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач має право, та від кого можна одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зазначав, що кредитним договором передбачена лише відповідальність позичальника, натомість не передбачено відповідальності банку, що ставить позичальника у невигідне становище. Вказував, що він приєднався до публічного договору, в який включено незаконні умови, у зв'язку з чим його було позбавлено можливості пропонувати свої умови на етапі укладення договору. Також з вини банку ним втрачено поручителя, що грубо порушило умови кредитного договору.

Відповідач позов не визнав, його представник посилалась на те, що оспорюваний договір відповідає вимогам закону. З кредитного договору вбачається домовленність сторін про те, що з настанням певної обставини змінюються умови кредитного договору. Банком було направлено позичальнику повідомлення про збільшення відсоткової ставки, яке він отримав і будь-яких заперечень з цього приводу не заявляв. Операції з розміщення коштів єкредитними операціями, які можуть здійснюватись банками в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, які були наявні у банку. За п.8.5 кредитного договору позивач, уклавши цей договір, підтвердив, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, і що до укладення цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту в банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було дотримано процедури, визначеної умовами договору та нормами сучасного документообігу, при здійсненні зміни розміру процентної ставки, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

За пунктом 2.12 договору сторони погодили, що про зміну відсоткової ставки кредитор має повідомити позичальника письмово за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки. У разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує початку дії нової процентної ставки достроково повернути всю суму кредитних коштів, нараховані відсотка та розірвати договір. Факт непогашення позичальником у зазначений строк всієї існуючої суми заборгованості є згодою позичальника з новим розміром процентної ставки.

Повідомлення сторін відповідно до п. 8.1 договору здійснюються в письмовій формі рекомендованою поштою.

У матеріалах справи міститься копія листа, що була направлена банком позивачу рекомендованою поштою, у якій повідомлено про підвищення процентної ставки за кредитним договором з 15 липня 2008 року, а також відомості про одержання позивачем листа банку 08 липня 2008 року (а.с. 51,52)

Таким чином, банк повідомив позичальника про зміну процентної ставки в порядку, передбаченому умовами договору сторін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до умов договору банк повинен був повідомити про зміну процентної ставки за 15 днів до дати зміни ставки, а фактично повідомлення було отримане позивачем за 7 днів, не є підставою для визнання договору недійсним, і може свідчить лише про неналежне виконання банком умов договору щодо завчасного повідомлення позичальника та мати наслідки у вигляді зміни дати, з якої повинна застосовуватись нова процентна ставка.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення положень ст. 1056-1 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту умовами оспорюваного договору банку надано право фактично в односторонньому порядку змінювати процентну ставку, є безпідставними. Відповідно до умов кредитного договору сторонами була передбачена не одностороння зміна процентної ставки банком, а погоджена сторонами процедура зміни процентної ставки у разі настання певних, зазначених у договорі обставин, шляхом направлення банком позичальнику повідомлення про таку зміну та погодження останнього з такою, підтвердженням чого є факт непогашення позичальником достроково всієї існуючої суми заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк не відреагував на звернення позивача про добровільну реалізацію заставленого майна, не повідомив про припинення дії поруки за договором поруки, що укладався з ОСОБА_3, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки не встановлено, що на момент укладення договору сторонами було допущено порушення вимог закону.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: