Справа № 308/3935/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, який обгрунтував тим, що з 2008 року по 2015 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка та їхні діти проживали в належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1. З 1 вересня 2014 року, тобто понад шість місяців, відповідачка жодного разу не з'явилася в квартирі і за вказаною адресою не проживає.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 71, ст. 72 ЖК України позивач в уточнених позовних вимогах просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - про ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу відповідачка довідалась лише 16 липня 2015 року із змісту позовної заяви про визнання її втратившою право користування жилим приміщенням, у якому вона не проживає з поважних причин через фізичне насилля з боку позивача.

У запереченні позивач просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну і залишити без змін рішення суду, оскільки належними та допустимими доказами доведено, що відповідачка після розірвання шлюбу перестала бути членом сім'ї власника квартири й більше шести місяців не проживала по місцю реєстрації.

ОСОБА_5 - представник відповідачки, підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та його представник адвокат Колотуха І.О. просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та необгрунтовану й залишити без змін ухвалене з дотримання вимог закону рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно зі ст. 72 вищевказаного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст.ст. 317, 391 ЦК України й виходив з того, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано, позивач є власником квартири квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, виданого 11.08.2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 213 від 07.07.2010 р. і, що ОСОБА_2, будучи зареєстрованою за вказаною адресою, не проживає в спірній квартирі з вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 303 ЦК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення,, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції помилково керувався ст. 71 ЖК України, якою врегульовані відносини припинення користування житлом, що перебуває у власності державного і громадського житлового фонду.

Між тим, суду належало керуватись ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно якої врегульовані відносини між власником житла та членами сім'ї власника житла, які втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності цього члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1, виданого 11.08.2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради за №213 від 07.07.2010 р.. За відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області з 28.02.2008 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано в указаній квартирі.

Згідно довідки ЖРЕР № 2 «Підзамок» від 31 березня 2015 року № 562 в указаній квартирі проживають і зареєстровані, крім власника, ОСОБА_2 - колишня дружина, яка зареєстрована, але з вересня 2014 року не проживає; донька - ОСОБА_3, 2008 р.н., і донька - ОСОБА_1, 2009 р.н..

З рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року, яке набуло законної сили 26 березня 2015 року, вбачається, що з 25 вересня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано з підстав формального існування шлюбу, також вказано, що більше шести місяців сторони проживають окремо.

Із заяви ОСОБА_2 від 10.08.2015 року вбачається, що вона з донькою ОСОБА_3 проживала у найманому житлі по АДРЕСА_2, а з серпня 2015 року - по АДРЕСА_3 (а.с. 63).

У разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселились в житлове приміщення як члени його сім'ї, колегія суддів враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права має відбуватись згідно вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік без поважних причин.

Встановлено, що позивач посилається лише на один довід визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою - це безпричинне її непроживання понад встановлені законом строки - шість місяців.

Однак, відповідач не навів доказів суду безпричинного непроживання відповідачки в його квартирі понад один рік, як те передбачає ст. 405 ЦК України, якою врегульоване питання визнання особи такою, що втратила право користування приватним житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково керувався ст. 71 ЖК України, чинність якої поширюється на будинки державного і громадського житлового фонду.

Так, стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки позивач є власником спірної квартири, він повинен був посилатись на ст. 405 ЦК України, згідно якої визначено, що член сім'ї власника житла має право користуватися цим житлом. Однак це право користування втрачається у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові про визнання відповідачки втратившою право користування спірною квартирою з підстав ст. 405 ЦК України, тобто, у зв'язку з тим, що вказаний позов заявлено до спливу встановленого законом річного строку не проживання з поважних причин відповідачки на житловій площі, яка перебуває у приватній власності позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: