15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя
особа - Зміївський РС ГУДМС в Харківській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Зміївський РС ГУДМС в Харківській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04 вересня 2013 року її донька ОСОБА_6 подарувала належну їй на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 в
с. Комсомольському Зміївського району Харківської області. На момент відчуження квартири в ній був зареєстрований ОСОБА_5, колишній чоловік доньки. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано. Відповідач добровільно житлове приміщення не звільняє та чинить перешкоди їй, як власнику квартири, у користуванні власністю. Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності шляхом виселення ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_2, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування та позбавити ОСОБА_5 права користування вищевказаною квартирою.
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Усунено перешкоди в здійсненні ОСОБА_4 права власності шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири

АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4 на праві власності. Позбавлено ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 червня

2015 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від

06 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач втратив право на спірну квартиру, що є підставою для його виселення.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 04 вересня 2013 року.

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27 жовтня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_6, ОСОБА_5 - колишній чоловік ОСОБА_6, а також їх доньки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

(а. с. 12).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Тобто, правила ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімʼї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатася належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановили, що відповідач не є членом сімʼї нового власника, гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на нього не розповсюджуються, а тому суди попередніх інстанцій дійши правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 втратив право користування спірною квартирою після набуття права власності на неї позивачкою, він не є членом сімʼї ОСОБА_4 та не укладав з нею договору найму або іншого договору на право користування будинком.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 червня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Зміївський РС ГУДМС в Харківській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко