_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9016/14-ц
Провадження № 6/520/126/15
УХВАЛА

23.09.2015 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління юстиції в Одеській області про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2010 року задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Другої Одеської філії шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 2517295 грн.

Рішення суду набрало чинності та надано до примусового виконання.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 07.10.2014 року задоволена заява Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління юстиції в Одеській області про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, шляхом надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року скасована ухвала Київського райсуду від 07.10.2014 року про задоволення заяви Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо встановлення способу і порядку виконання рішення по справі за позовом ПАТ Укргазбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: шляхом надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_1 17.03.2015 року вищезазначену справу було зупинено за заявою ОСОБА_1 до розгляду ВССУ його кассаційної скарги на заочне рішення Київського райсуду від 19.10.2010 року та ухвалу апеляційного суду від 15.10.2014 року. На даний час кассаційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення першої інстанції залишено без змін.

У сьогоднішньому судовому засіданні представник ПАТ «Укргазбанк» заяву про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення підтримав у повному обсязі.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління юстиції в Одеській області до суду не з»явився про слухання справи сповіщений належним чином.

ОСОБА_1 до суду не з»явився, причину суду не сповістив, про слухання справи сповіщений.

Суд вислухав представника ПАТ «Укргазбанк», вивчив надані документи і вважає подання не підлягаючим задоволенню з таких підстав:

В липні 2014 року Головний державний виконавець Коваленко В.О. звернувся до суду з заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, у якій просив суд надати дозвіл на реалізацію квартири АДРЕСА_3 що належить на праві власності ОСОБА_1.

Державний виконавець у своїй заяві посилався на наступне: Постановою ВП №37164667 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 2-3397/10, виданого 16.09.2010 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості за договором кредиту у сумі 2517295,18 грн. Від добровільного виконання вимог виконавчого листа боржник ухиляється. Задоволення вимог стягувача можливо лише шляхом звернення стягнення даної заборгованості, на предмет іпотеки, яким згідно іпотечного договору, що укладено між сторонами, забезпечено грошові вимоги стягувача. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_1, та згідно договору іпотеки від 30.10.2007 року р.№ 3, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_3,перебуває в іпотеці ПАТ "Укргазбанк". Однак після реєстрації зазначеного обтяження, виявлено, що в квартирі АДРЕСА_5, що є вказаним предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя було зареєстровано місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що перешкоджає зверненню стягнення на зазначену квартиру без отримання відповідного дозволу компетентних органів або суду. Згідно довідки КП ЖКС Фонтанський (від 27.01.2014 року №70) у квартирі АДРЕСА_4, що належить на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2007 року ОСОБА_1 на праві власності, зареєстрована неповнолітня дитина: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно вказаної довідки ОСОБА_4 є донькою боржника та зареєстрована у спірній квартирі 08.12.2010 року.

З метою отримання дозволу органів опіки на реалізацію квартири заявник звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради, однак вказана установа свого дозволу не наддала, оскільки неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчинені будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Згідно відповіді Служби у справах дітей Одеської міської ради від 28.04.2014 служба у справах дітей Одеської міської ради заперечує проти реалізації квартирі АДРЕСА_6 у м, Одесі, що належить на праві власності ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що будуть порушені житлові та майнові права дитини.

Відповідно до п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке( або право користування яким ) мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

При цьому вирішуючи вказане питання суди повинні виходити з положень ст. 14 ЦПК України та засад судочинства, визначених ст.129 Конституції України, а саме з того, що кожне рішення суду, що набрало законної сили, має мати під собою реальні наслідки у формі його виконання.

Згідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Аналізуючи докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що питання надання дозволу на передачу на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, знаходиться в компетенції органів опіки та піклування, які у встановленому порядку прийняли відповідне рішення, яке, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час, ніким не оскаржене.

Суд вважає, що, виходячи із змісту Інструкції, у випадку відмови органів опіки та піклування у наданні дозволу на реалізацію житла, державний виконавець повинен звертатися до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання, з метою визначення такого способу або порядку який не буде пов'язаний з позбавленням дитини житла.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення і у виняткових випадках може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Постановою Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Таким чином, суд вважає, що під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, розглядаючи заяву про встановлення або зміну способу виконання рішення, суд не вправі змінювати зміст рішення або його суть.

Судом встановлено, що підставою звернення державного виконавця до суду із даною заявою, слугувала відмова органу опіки і піклування у наданні дозволу на реалізацію арештованого нерухомого майна. При цьому державним виконавцем у своїй заяві в якості іншого способу виконання рішення суду зазначено надання судом дозволу на примусову реалізацію арештованого нерухомого майна.

Суд вважає, що державним виконавцем фактично перед судом ставиться питання не про встановлення або зміну способу порядку чи способу виконання рішення суду, а висловлено клопотання про отримання від суду дозволу на продовження дій з реалізації вищезазначеного нерухомого майна взамін прийнятого з цього питання негативного рішення органу опіки та піклування, який наділений законними повноваженнями на ухвалення таких рішень.

Частиною 4 статті 177 Сімейного кодексу України визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини 10 названої статті Сімейного кодексу України порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Норма ст. 63 зазначеного закону передбачає, що звернення стягнення на квартиру фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів або рухомого майна.

При цьому державним виконавцем не надано суду доказів того, чи вживалися ним будь -які заходи для з'ясування наявності в боржника достатніх коштів або рухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порядок і спосіб виконання судового рішення, про який просив державний виконавець, не передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» та суперечить вказаним вище законодавчим та нормативним актам держави, за якими право на надання дозволів на розпорядження майном неповнолітньої дитини належить виключно органам опіки і піклування, а не судовим органам та вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення Київського райсуду від 19.07.2010 року.

Керуючись ст.373 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області відмовити у задоволенні заяви про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2010 року, ухваленого по справі за позвом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Другої Одеської філії до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.