Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 219/3025/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Решетняк І.В.
Провадження № 22-ц/778/2325/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів, договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначало, що 14.12.2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № НД-75, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом: 12 % річних - проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю; 17 % річних - проценти за користування кредитом за простроченою заборгованістю.

Починаючи з 01.01.2009р. ОСОБА_4 припинила виконання взятих на себе зобов'язань, станом на 29.04.2014р. заборгованість за кредитним договором становить 46 544,71 доларів США, з яких: 25 707,50 доларів США - заборгованість за сумою кредиту, 20 837,21 доларів США - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором між Банком та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір поруки № НД-75/1 від 14.12.2006 року, за умовами якого відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за виконання кредитного договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № НД-75 від 14.12.2006 року в сумі 46 544,71 доларів США та судові витрати.

У листопаді 2014р. ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів, договору поруки.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначала, що, дійсно, 14.12.2006 року між Банком та нею було укладено кредитний договір № НД-75, за умовами якого їй було надано кредит у розмірі 20 000 доларів США на строк до 10.12.2021р. Вона не отримала долари США згідно укладеного кредитного договору, їй було видано в касі Банку грошові кошти в національній валюті за курсом на день укладення договору. Підставою для визнання недійсним кредитного договору, та, відповідно, і іпотечного договору, є ріст курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти. ОСОБА_4 також зазначає, що при припиненні основного зобов'язання або при визнанні його недійсним припиняються всі зобов'язання, які були укладені з метою виконання основного зобов'язання, у тому числі, договір поруки № НД-75/1 від 14.12.2006 року та договір іпотеки від 14.12.2006 року.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсними кредитний договір № НД-75 від 14.12.2006 року, договір поруки № НД-75/1 від 14.12.2006 року, іпотечний договір від 14.12.2006 року, що були укладені між нею та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 січня 2015 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № НД-75 від 14.12.2006 року в сумі 31 656,22 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішення суду не оскаржили, тому, перевіряючи законність оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє справу в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 31 656,22 доларів США та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 із-за відсутності апеляційних скарг.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За нормами ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.12.2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № НД-75, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом: 12 % річних - проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю; 17 % річних - проценти за користування кредитом за простроченою заборгованістю. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом (а.с. 9-10, 11-12).

Отримання коштів ОСОБА_4 підтверджується копією заяви на видачу готівки № 3 від 14.12.2006 року (а.с. 19).

В забезпечення виконання кредитного договору того ж дня, 14.12.2006 року, між позивачем, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № НД-75/1, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з боржником за виконання умов основного зобов'язання (а.с. 13).

20.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № НД-75 від 14.12.2006 року, за якою пункт 2.1 кредитного договору був викладений у новій редакції, яка передбачала отримання кредиту ОСОБА_4 в розмірі 28 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом: 12,9 % річних - проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю; 17,9 % річних - проценти за користування кредитом за простроченою заборгованістю (а.с. 76, 77, 78-79).

Починаючи з січня 2009р. ОСОБА_4 припинила виконання взятих на себе зобов'язань, що визнається сторонами.

Позивач звертався до відповідачів з вимогами про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом, про виконання зобов'язання за договором поруки (а.с. 14, 15, 16, 17, 18).

Представником ОСОБА_4 було надано суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 54).

З наданого суду представником позивача розрахунку у межах позовної давності вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 31 656,22 доларів США (а.с. 80).

Висновок суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, зокрема, встановленим ст. 526 ЦК України загальним умовам виконання зобов'язання та передбаченому ст. 629 ЦК України принципу обов'язковості договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржниками строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, суд дійшов вірного висновку про те, що є підстави для застосування строку позовної давності.

Як зазначалося вище, при вирішенні спору в суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_4 не заперечував наявність кредитної заборгованості, однак посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просив його застосувати (а.с. 54).

Тому, враховуючи, що вимоги про стягнення заборгованості станом на 29.04.2014р. були заявлені позивачем у травні 2014р. (а.с. 28), суд підставно задовольнив позов частково у відповідності до наданого представником Банку розрахунку заборгованості в межах строку загальної позовної давності.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду про застосування позовної давності, про те, що строк позовної давності слід обчислювати з «дати, яка визначена умовами договору як кінцева дата» (10.12.2021р.) спростовані під час апеляційного розгляду справи з вищенаведених мотивів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, або базуються на викладі фабули справи.

Всі докази та обставини, на які посилається Банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів (витрати за розміщення оголошення в друкованому виданні ДП «Редакція газети «Урядовий кур'єр»), в сумі 630 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 січня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів, по 315 (триста п'ятнадцять) грн. з кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: