Справа № 162/1232/15-ц
Провадження № 2/162/219/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 вересня 2015 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

при секретарі Оласюк Л.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

21 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення та зміни способу їх присудження.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у шлюбі та мають доньку. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2012 року з позивача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки зі видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення ухвалювалось у період, коли він працював на посаді фельдшера фельдшерсько-акушерського пункту села Бірки Любешівського району, натомість відповідач ніде не працювала. З врахуванням його заробітку з нього стягувались аліменти близько 500 гривень щомісячно, після звільнення ця сума зросла до більше як 700 гривень. У даний час він не працевлаштований, а ОСОБА_2 працює вчителем Деревківської ЗОШ Любешівського району. У зв'язку з наведеним просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються, до 300 гривень щомісячно з дня ухвалення рішення і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Зазначив, що після звільнення він звернувся у відділ державної виконавчої служби Любешівського району Волинської області з приводу порядку та розміру аліментів, які будуть стягуватись згідно з рішенням Любешівського районного суду. Йому повідомили, що з часу його звільнення розмір аліментів буде визначатись, виходячи з розміру середньої заробітної плати по Волинській області, і ця сума складатиме понад 700 гривень. Додав, що розмір стягнутих з нього аліментів за останній місяць роботи на посаді фельдшера у травні 2015 року порівняно більший у зв'язку отримання матеріальної допомоги за невикористану відпустку.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового розгляду, будь-яких клопотань суду не подавала.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК).

Згідно з частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 2 статті 59, статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, починаючи з 30 серпня 2012 року ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки Анни у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, до її повноліття.

Згідно інформації з трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 29 травня 2015 року звільнений з посади фельдшера Бірківської АЗСТСМ ЦПМСД Любешівського району з власної ініціативи.

З довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги Любешівського району № 173 від 02 липня 2015 року слідує, що з грудня 2014 року по травень 2015 року з ОСОБА_1 утримано аліменти на загальну суму 3234,23 гривні. При цьому у травні 2015 року (останній місяць роботи ОСОБА_1) з нього стягнуто 748,56 гривень.

З довідки Бірківської сільської ради Любешівського району Волинської області №№ 785, 786 від 02 липня 2015 року слідує що ОСОБА_1 проживає з бабою ОСОБА_4, його сім'я не має у користуванні землі.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (далі - СК) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 182 СК встановлено, щопри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13, яка винесена з передбачених статтею 355 ЦПК підстав, висловлено правову позицію, що з огляду на відсутність імперативної заборони зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, присуджених у частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Разом з тим, суд констатує, що будь-яких доказів щодо аліментів, які нараховані позивачу з часу його звільнення, не подано. Відтак, у контексті позовних вимог суд позбавлений можливості оцінити реальний розмір аліментів, які стягуються з позивача у даний час, та ухвалити рішення про перехід на інший спосіб їх стягнення.

Позивачем також не подано доказів щодо роботи та доходів ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_5 у ході судового розгляду не довів обґрунтованість позовних вимог.

Слід звернути увагу, що у судовому засіданні судом роз'яснювались позивачу його процесуальні права, зокрема щодо порядку подачі доказів, процесуальні наслідки невчинення цих дій тощо.

Відповідно до статті 88 ЦПК у зв'язку з відмовою у позові сплачені позивачем при поданні позовної заяви судові витрати у формі судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 213-215, 224 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук