Справа № 462/5463/14 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1063/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про демонтаж самочинно влаштованої господарської споруди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, співвласницю будинку по АДРЕСА_1, демонтувати господарську споруду, розміром 5,30Х3,00 м. без фундаменту, самочинно влаштовану між стіною житлового будинку АДРЕСА_1, існуючою цегляною огорожею будинковолодіння АДРЕСА_2 та стіною сараю під літ. «Е» по АДРЕСА_1, яка накрита металом з металевими воротами. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в позові. Вважають рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначають, що спірна споруда полягає лише у накритті над зазначеними стінами та влаштованими воротами, а тому згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, не належить до самочинного будівництва, оскільки не є нерухомим майном. Твердження суду про неналежне водовідведення, з урахуванням так званої облаштованої споруди, є голослівним та не підтверджується жодним доказом по справі, окрім твердження третьої особи та ґрунтується на неправдивих показах такої. Розпорядження позивача від 23.12.2013 року, щодо необхідності знесення накриття та воріт, так як інші елементи споруди відсутні, суперечить вищезазначеній інструкції, а відтак є нікчемним.

У судове засідання представник позивача не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що позивач повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника суду не представлено та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника на підтримання апеляційної скарги, третіх осіб та представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи позов, посилаючись на ст. 144 Конституції України, ст.ст. 31, 75 Закону України «Про місцеве самоврядування», пункти Положень про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затверджену Наказом держбуду України 127 віл 24.05.2001 року, ДБН України 360-92, виходив з того, що відповідач самовільно без будь-яких дозвільних документів органів місцевого самоврядування, з порушенням будівельних норм, встановила господарську споруду, що порушує права інших співвласників будинку і користувачів земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають та зроблені без дотримання норм матеріального права.

Як вбачається із позовної заяви позивач Залізнична РДА Львівської міської ради звернулась з позовом про зобов'язання відповідача демонтувати господарську споруду, посилаючись, зокрема, на ст. 376 ЦК України, відповідні пункти Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва в місті Львові, Закони України «Про врегулювання містобудівної діяльності» «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як вбачається із змісту вказаної статті така стосується самочинного будівництва нерухомого майна.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, визнано особами, що беруть участь у справі, вбачається із самої позовної заяви та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду об'єкт, про демонтаж якого подано позов, не є нерухомим майном. Вказаний об'єкт складається із металевих воріт, одна стіна із бляхи, накриття - металеве. Така розміщена між стіною житлового будинку АДРЕСА_1, існуючою цегляною огорожею будинковолодіння АДРЕСА_2 та стіною сараю під літ. «Е» та не має фундаменту. Вказаний об'єкт - використовується відповідачем як гараж. Як, також, вбачається із матеріалів справи та ніким не оспорювалось, вказаний об'єкт розташований на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні співвласників цього будинку рідних братів та сестри відповідача, третіх осіб та ОСОБА_8

Фактично співвласником згаданого будинку, відповідачем по справі, - не споруджено (збудовано) жодної споруди, а між стінами будинку, огорожею іншого будинку та стіною сараю облаштовано місце для тримання автомобіля.

Слід вказати і про те, що відповідач була притягнена до адміністративної відповідальності за вказані дії за ст. 152 КУпАП «Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів».

Зважаючи на вказане, а саме те, що відповідачем жодного об'єкту, що відносився би до нерухомого майна створено не було, не було підстав і застосування до неї механізму, передбаченого ст. 376 ЦК України.

Крім цього, відповідач пояснила, що влаштування вказаного об'єкту здійснено нею на частині ділянки, якою вона та інші співвласники будинку користуються для його обслуговування, яка була визначена їй у користування, відповідно до порядку користування, що склався між співвласниками.

Треті особи, користувачі ділянки заперечують установлення певного порядку користування ділянкою, хоч не заперечують, що відповідач облаштувала «гараж» (спірний об'єкт) під своїми вікнами. Вказують, що встановленням такого об'єкту порушуються їх права співвласників будинку та користувачів ділянки для обслуговування таким будинком, оскільки вони: не можуть користуватись повноцінно ділянкою; таким об'єктом утруднено доступ до інженерних мереж, а також доступ до стіни будинку та вікон ОСОБА_4, що знаходяться над влаштованим об'єктом.

Фактично у зв'язку із влаштуванням спірного об'єкту виник спір між співвласниками будинку та користувачами ділянки з приводу належного користування будинком та ділянкою.

Влаштованим об'єктом на ділянці, що перебуває у користуванні співвласників будинку, для обслуговування якого вона використовується, жодних інтересів органу місцевого самоврядування не зачіпається, зважаючи, також, і на те, що такий об'єкт не є нерухомим майном.

А співвласники будинку та користувачі ділянки не позбавлені права звернутись в суд з вимогами до відповідача про усунення перешкод у користуванні будинком чи ділянкою, у випадку порушення їх прав чи інтересів такою при влаштуванні спірного об'єкту.

Зважаючи на вказане судом невірно встановлено правовідносини, що виникли та застосовано норми, що не підлягали застосуванню, а відтак ухвалено рішення, що нормам закону не відповідає та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Вказаним слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги та таку задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про демонтаж самочинно влаштованої господарської споруди - відмовити.

Стягнути з Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в користь ОСОБА_2 121,8 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник