Справа № 2/593/320/2015
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"25" вересня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

з участю позивача ОСОБА_2

представника служби в справах дітей Звіришин С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, вказуючи, що відповідачка ОСОБА_5 на протязі тривалого часу без поважних на те причин не займається вихованням та утриманням cвого малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити.

Відповідачка, хоч належним чином повідомлялася про день і час розгляду справи про що свідчить оголошення в газеті " Свобода" за №68 від 9 вересня 2015 року, проте в судове засідання вп"яте не з"явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки, а тому суд зі згоди позивача у відповідності з вимогами ст. ст. 224, 225 ЦПК України вважає необхідним розглядати справу заочно у відсутності відповідачки по наявних у ній матеріалах.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків та заслухавши думку представника служби в справах дітей Бережанської РДА, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Згідно із Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно в атмосфері любові та матеріального забезпечення; у відповідності із ст.ст. 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до законів України сім "я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, вони у відповідності зі ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

У відповідності із п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших моральних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками.

Судом встановлено, що сторони з 29 вересня 2011 по 18 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 та встановлено, що відповідачка ОСОБА_5, хоч є матір"ю малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак вона неналежним чином виконує свої батьківські обов"язки, неодноразово без поважних на те причин залишала свого малолітнього сина без нагляду, неналежним чином доглядала його, а протягом останніх восьми місяців взагалі не цікавиться життям і здоров"ям свого сина та не приймає будь-якої участі у його вихованні і не надає йому жодного утримання, хоч може, і як матір, зобов»язана виховувати і утримувати свою дитину.

Цей факт підтверджується показами позивача, який пояснив, що відповідачка, хоч має можливість, але зовсім не приймає участі у вихованні дитини, їх малолітній син потребує материнського тепла, якого зовсім не отримує від відповідачки. Далі в своїх поясненнях позивач зазначив, що відповідачка, будучи раніше судимою, на шлях виправлення не стала та перебуваючи з ним у шлюбі, за час його відсутності постійно вела розгульний спосіб життя, зустрічалася із особами, що вживають наркотичні засоби та сама їм в дитячій колясці разом із дитиною перевозила наркотики, чим наражала на небезпеку дитину. Вона тижнями разом із дитиною пропадала з дому, а повертаючись, обіцяла, що таке більше не повториться, однак її обіцянки були марними, бо все повторювалося знову. Пропадаючи з дому із сумнівними компаніями, відповідачка зовсім не займалася дитиною, не виховувала його та неналежно його харчувала через що дитина мала анемію та довго не вміла розмовляти, а тому він, щоб виправити ситуацію, яка склалася, змушений був звертатися до спеціалістів. Крім цього, в листопаді 2014 року відповідачка, порушуючи подружню вірність, знайшовши "нове кохання", покинула його, і разом з дитиною деякий час проживала в Бурштині, де також вела розгульний спосіб життя, сина не доглядала, утримувала його у неналежному для проживання приміщенні та неодноразово залишала саму малолітню дитину вдома, а сама в той час відвідувала дискотеку. В грудні 2014 року відповідачка, зателефонувавши його батькові, сама просила забрати в неї сина, мотивуючи тим, що вона не має можливості його доглядати і з цього часу дитина проживає разом з ним. Спочатку відповідачка ще цікавилася дитиною, телефонуючи йому, а з квітня 2015 року вона зовсім не цікавиться життям і здоров"ям свого малолітнього сина, з цього часу не приїздить провідати дитину та навіть не телефонує, зі слів їх спільних знайомих йому відомо, що у відповідачки є нове кохання, з яким вона в даний час орендує квартиру в Тернополі. А так як відповідачка уникає зустрічей з ним, не виявляє бажання бачити сина, не телефонує їм, тобто вона зовсім не цікавиться своєю малолітньою дитиною, не цікавиться його інтересами, не турбується про його здоров»я і не надає йому жодного утримання, весь тягар відповідальності за сина ліг на нього, а тому він наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав.

Правдивість показів позивача підтверджується показами свідка ОСОБА_8, діда відповідачки, який підтвердив, що його внучка ОСОБА_5, від якої він за її поведінку відрікся, зовсім не цікавиться своїм малолітнім сином ОСОБА_6, вона, як зозуля, підкинула сина відповідачу і зовсім не цікавиться його життям і здоров"ям, вона заслуговує того, щоб її позбавили батьківських прав, бо так не повинна поступати матір, навіть звірі і ті кращі за відповідачку, бо вони своїх дітей не кидають, а дбають за них. Далі у своїх поясненнях свідок зазначив, що він був опікуном відповідачки, яка ще неповнолітньою залишилася сиротою, підтвердив, що на той час поки відповідачка відбувала покарання у колонії позивач постійно підтримував її, а після її звільнення одружився з нею, був їй хорошим та уважним чоловіком та прекрасним батьком для дитини, однак відповідачку постійно тягнуло у сімнівні компанії, до непевних осіб, зв"язалася із накоманами і постійно втікала з дому, а потім взагалі кинула дитину, що на його думку, є неприпустимим.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що малолітній син сторін ОСОБА_6 постійно проживає в селі Нараїв Бережанського району разом із бабцею, дідом та батьком. Матір дитини залишила її, і з квітня 2015 року абсолютно не цікавится нею, весь тягар відповідальності за належне виховання дитини та її утримання ліг на позивача, якому у цьому помагають його батьки. Вищевказані факти їм відомі, бо вони є сусідами позивача і постійно бачать сина сторін, з яким займаються лише позивач та його батьки, а відповідачку же протягом зазначеного часу вони в селі не бачили і зі слів родини позивача їм також відомо, що вона зовсім не цікавиться своєю дитиною та навіть не телефонує.

Із висновку Бережанської районної державної адміністрації від 19 червня 2015 року видно, що відповідачка із сім"єю не проживає і без поважних на те причин не приймає участі у вихованні та утриманні свого малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться його життям і здоров"ям, тобто цей висновок та пояснення в судовому засіданні представника служби в справах дітей свідчать про те, що відповідачка без поважних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню свого малолітнього сина, а тому позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним і відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст. ст.164-166 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, ст. ст. 3, 10, 60, 61, 212- 215, 218, 224, 226, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.