Справа № 367/7366/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/5690/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 53 15.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", державного підприємства "Санаторій "Україна", треті особи Голова правління приватного акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" ОСОБА_3, Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Ірпінського міського управління юстиції у Київській області про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в ході розгляду справи подав заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, в якому посилався на те, що він з 1987 року працював в ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", а з листопада 2001 року займав посаду Головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". Наказом ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 13.11.2014 року № 102 його звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку трудового контракту. Вважає даний наказ № 102 від 13.11.2014 року протиправним та таким, що порушує трудові права позивача і такий, що прийнято в спосіб, не передбачений законодавством.

Зазначає, що 16.11.2009 року між ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та ним укладено контракт з керівником ДП "Санаторій Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", згідно якого встановлено термін в 5 років виконання обов"язків позивачем роботи головного лікаря ДП "Санаторій Україна", останній день строку контракту є 15.11.2014 року. Відповідно до вимог чинного законодавства України, саме в останній робочий день 14.11.2014 року, оскільки у даній ситуації 15.11.2014 року - це субота - вихідний день, працівник після закінчення робочого дня мав бути ознайомлений під підпис з наказом про звільнення, отримати у роботодавця повний розрахунок і заповнену трудову книжку під підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Однак, у порушення вимог чинного законодавства, його звільнено без дотримання законодавства, крім того, в порушення вимог чинного законодавства та ст. 241-1 КзПП України відповідач не ознайомив його з наказом про звільнення та в порушення вимог наказу від 29.07.1993 року № 58 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" не видав йому належним чином оформленої трудової книжки.

Позивач посилається на те, що сам наказ ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 13.11.2014 року № 102 про звільнення, який є предметом спору, він не отримував взагалі і був вимушений його витребувати через суд, крім того даний наказ йому видано відповідачем за день до закінчення контракту, тобто, не в термін, передбачений законом. Оскільки йому не було відомо, що його звільнено, він у відповідності до вимог ст. 39-1 КЗпП України продовжував виконувати свої посадові обов'язки головного лікаря ДП "Санаторій Україна" і робочі відносини за контрактом фактично тривали після строку його закінчення. На підтвердження обставин того, що він продовжував виконувати свої посадові обов'язки після 15.11.2014 року свідчать дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно даних реєстру, керівником ДП "Санаторій Україна" він перебував до моменту звернення до суду і заяву про реєстрацію іншого керівника відповідачем було подано лише 05.12.2014 року. Вважає, що відповідач усвідомлював, що не внесення відомостей, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є підставою всім іншим особам вважати, що він досі є керівником підприємства та він та будь-яка інша особа може посилатися на дану обставину у спорі. Крім того, відповідач навіть не звернувся до державного реєстратора з приводу внесення відповідних змін до реєстру, чим фактично підтвердив, що трудові відносини з позивачем тривають.

Отже, станом на момент звернення позивача до суду відсутній запис в державному реєстрі про те, що він припинив виконання обов'язків та відсутні будь-які повідомлення від відповідача з приводу внесення таких записів до Єдиного державного реєстру.

Таким чином, оскільки відповідач вчасно не припинив трудові відносини з позивачем, у нього виникло право на визнання контракту таким, що укладено на невизначений строк. Більше того, 11.09.2014 року ним на виконання п. 6.3 контракту направлено на адресу відповідача лист з повідомленням щодо бажання продовжувати роботу на посаді головного лікаря санаторію, який зареєстровано у відповідача за вхідним № 3312; відповіді щодо погодження продовження дії контракту або відмови в продовженні терміну дії контракту він не отримував.

Крім того, позивач посилається на те, що наказом голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 № 215 внесені зміни в штатний розпис ДП "Санаторій "Україна", а саме: введено посаду директора, до того ж рішенням наглядової ради ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 року № Р19-9.3.1 на посаду директора санаторію вже погоджено кандидатуру ОСОБА_4. Він вважає, що вищевказані накази та рішення порушують його права та інтереси, а відповідно підлягають скасуванню, оскільки він без його згоди з 15.11.2014 року переведений на посаду, що не відповідає посаді, яку він обіймає за трудовим договором, що є погіршенням істотних умов праці, а в подальшому звільнений наказом від 13.11.2014 року № 102.

Також позивач посилається на те, що наказом ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 17.11.2014 року № 104-к директором ДП "Санаторій "Україна" призначено ОСОБА_5, а наказом від 04.12.2014 року № 110-к останню призначено головним лікарем санаторію. Вважає, що зазначені накази є незаконними, оскільки їх прийнято в період, коли з позивачем не було припинено трудові відносини у встановлений законодавством спосіб. На підставі вказаних наказів відповідачем 05.12.2014 року подану заяву про внесення змін в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якої 05.12.2014 року відповідачами внесено запис до Реєстру, згідно якого в даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на сьогодні є ОСОБА_5 Отже, скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про призначення керівником ДП "Санаторій "Україна" ОСОБА_5 є одним із способів захисту прав позивача та є необхідною умовою в поновленні прав позивача у відповідності до вимог ст. 16 ЦК України.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати незаконними та скасувати накази ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 13.11.2014 року № 102; від 17.11.2014 року № 104-к; від 22.10.2014 № 215 та від 04.12.2014 № 110-к; визнати незаконним та скасувати рішення ПрАТ "Укпрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 № Р19-9.3.1; поновити його на роботі на посаді головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"; визнати строковий договір - контракт, укладений між ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та ним 16.11.2009 року таким, що укладений на невизначений строк; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер 2000525 від 06.01.2015 року, відповідно якого ОСОБА_2 знято з посади керівника юридичної особи, а ОСОБА_5 зареєстровано, як керівника ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"; стягнути з ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.11.2014 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Посилається на те, що суд не взяв до уваги надані позивачем докази того, що при звільненні його не було ознайомлено з наказом про звільнення, позивача після видачі наказу про звільнення фактично було допущено до роботи та покладено на нього адміністративно-розпорядчі та господарські функції. Крім того, суд не взяв до уваги те, що жодною нормою законодавства України не зазначено, що посада, на якій перебував позивач, є сезонною роботою, або такою, що потребує строкового трудового контракту і не може бути з позивачем укладено безстроковий трудовий договір. Будь-яке обмеження трудового контракту позивача строком взагалі є протиправним та не конституційним, а відповідач своїми нормативними актами не може встановлювати строк трудового договору за даних обставин, оскільки позивач є головним лікарем, а не сезонним працівником, і сфера праці позивача не встановлена, як строкова, нормами КЗпП україни.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що 16 листопада 2009 року між сторонами укладений контракт, в якому встановлений термін його дії з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2014 року включно, тобто у даному контракті визначений термін його дії, тому вважав, що відсутні передбачені законом підстави для визнання цього контракту трудовим договором, укладеним на невизначений строк. Також суд вважав необґрунтованими доводи позивача про те, що позивач в порушення вимог чинного законодавства України не отримував наказ про його звільнення, оскільки його звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту. Крім того, суд вважав не доведеними вимоги позивача про те, що трудові відносини між сторонами фактично тривали після закінчення терміну дії контракту.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно пунктів 4, 5 та п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство") від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін (частина третя цієї статті).

Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом.

Зміст права на працю полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43 Конституції України). Це право забезпечується обов'язком держави створювати громадянам умови для повного його здійснення, гарантувати рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовувати програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Однак це конституційне право громадянина не може пов'язуватись лише з певною формою трудового договору, який укладається громадянином відповідно до його волевиявлення.

Враховуючи викладене та виходячи зі змісту частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов'язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов'язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України.

Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 Кодексу законів про працю України).

Термін "законодавство", що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні контракту.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що 16 листопада 2009 року між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та ОСОБА_2 укладений контракт з керівником Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про наступне: ОСОБА_2 продовжує працювати на посаді головного лікаря Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на термін з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2014 року включно.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 та 7.1 даного контракту цей контракт є строковим трудовим договором, на підставі якого між сторонами виникають трудові відносини.

Керівник є повноважним представником підприємства при реалізації прав, повноважень, функцій, обов'язків, що передбачені чинним законодавством України, статутом підприємства, цим контрактом та рішеннями органів управління товариства.

Цей контракт укладається на п'ять років і діє з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2014 року включно.

Згідно розділу 6 даного контракту, який передбачає внесення змін, доповнень до контракту та його припинення, внесення змін та доповнень до цього контракту здійснюється шляхом підписання сторонами додаткових угод.

Контракт припиняє свою дію після закінчення терміну дії контракту; за згодою сторін; за ініціативою голови правління товариства до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених законодавством України ( ст. 40 та ст. 41 КзПП України) та цим контрактом; за ініціативою керівника до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених чинним законодавством України (ст. 38 та ст. 39 КЗпП України) та цим контрактом; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та цим контрактом.

За два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Переукладання контракту здійснюється відповідно до Положення "Про порядок укладання та переукладання контрактів з керівниками представництв та Дочірніх підприємств ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

При розірванні контракту на підставах встановлених в контракті, але не передбачених чинним законодавством України, звільнення відбувається з посиланням на п .8 ст. 36 КЗпП України.

Судом встановлено, що 11.09.2014 року позивач направив голові правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" заяву, в якій у зв'язку з закінченням терміну дії контракту 15 листопада 2014 року просив надати можливість продовжити працювати на посаді головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" та продовжити термін контракту на п'ять років. Дана заява отримана 11.09.2014 року за вх. № 3312.

Встановлено, що згідно наказу голови правління Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 року № 215 "Про зміни в штатному розписі ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у зв'язку з виробничою необхідністю введено з 22 жовтня 2014 року в штат дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" посаду директора з посадовим окладом 5008 грн. на місяць; головному лікарю Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" ОСОБА_2 внести зміни до штатного розпису.

Згідно рішення наглядової ради Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 року № Р19-9.3.2 "Про кандидатуру на посаду директора ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" погоджено підписання контракту з ОСОБА_4 на посаду директора Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та доручено голові правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" підписати контракт з ОСОБА_4 на призначення директором Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на один рік.

Згідно наказу № 97-к від 29.10.2014 року голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" директором ДП "Санаторій Україна" призначено ОСОБА_4 з 16 листопада 2014 року за контрактом. Даний наказ скасовано згідно наказу № 98-к від 29.10.2014 року.

Встановлено, що 27.10.2014 року позивачу направлено лист за № 12-01/1030 про припинення дії контракту, в якому відповідач відповідно до п. 6.2.а) діючого контракту між сторонами повідомляє, що термін дії контракту з ним, як керівником ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" припиняється 15 листопада 2014 року. Наказом голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 року № 215 в штатний розпис ДП "Санаторій "Україна" введена посада директора, а рішенням наглядової ради ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.10.2014 року № Р19-9.3.1 погоджена кандидатура ОСОБА_4 на посаду директора та враховуючи вищевикладене запропоновано ОСОБА_2 залишитись на посаді головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з подальшим перерозподілом функціональних обов'язків, а саме в оздоровницях, де керівником є директор, функції заступника директора по лікувальній справі покладаються на головного лікаря та просив про його рішення щодо подальшої роботи на викладених вище умовах повідомити Правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" до 12 листопада 2014 року.

Встановлено, що наказом в.о. голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 13.11.2014 року № 102-к ОСОБА_2 звільнено звільнено звільнено з посади головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з 15.11.2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового контракту на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно наказу в. о. голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 17.11.2014 року № 104-к на посаду директора ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" призначено ОСОБА_5 з 17 листопада 2014 року за контрактом, з правом першого підпису на всіх документах, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, з випробувальним терміном на три місяці.

Згідно наказу голови правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 04.12.2014 року № 110-к на посаду головного лікаря ДП "Санаторій "Україна" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" призначено ОСОБА_5 з 5 грудня 2014 року за контрактом, з правом першого підпису на всіх документах.

Рішенням правління Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" від 30.10.2002 року № 113-25 затверджено зміни та доповнення до Положення про порядок укладання контрактів з керівниками відокремлених структурних підрозділів та в апараті товариства, що прийняте рішенням Ради АТ 20.06.1995 року № Р1-5 і затверджено Положення про порядок укладання та переукладання контрактів з керівниками представництв та дочірніх підприємств ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у новій редакції, що додається (Додаток № 1), згідно розділу 1 якого порядок визначає правила призначення на посаду, укладення та переукладення контрактів з керівниками представництв та дочірніх підприємств ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Згідно розділу ІІІ "Порядок переукладання контракту" даного Положення переукладання контракту з керівником Представництва або Дочірнього підприємства передбачає продовження його дії на новий термін.

Переукладання контракту здійснюється у такому порядку: за 2 місяці до завершення дії контракту керівник подає на ім'я голови правління ЗАТ заяву з проханням продовжити дію укладеного з ним контракту на новий термін, після отримання якої та відповідної резолюції голови правління ЗАТ управління кадрів, організаційної та правової роботи готує проект нового контракту у двох примірниках. Проект нового контракту візується заступниками голови правління та начальниками управлінь ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". Контракт з необхідними візами подається на підпис голові правління ЗАТ, після чого він підписується керівником і передається до управління кадрів, організаційної та правової роботи. Перший примірник надається керівникові. Контракт з керівником вважається продовженим на новий термін з визначеної в контракті дати.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач поставив вимогу про припинення трудових відносин по закінченню терміну дії контракту, укладеного між сторонами 16.11.2009 року і даний контракт припинив свою дію після закінчення терміну його дії, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги надані позивачем докази того, що при звільненні його не було ознайомлено з наказом про звільнення та після видачі наказу про звільнення його фактично було допущено до роботи і робочі відносини за контрактом фактично тривали після строку його закінчення не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що всупереч вимогам п. 6.3 контракту він за два місяці до закінчення терміну його дії за угодою сторін не був продовжений чи укладений на новий термін, а відповідач поставив вимогу про припинення трудових відносин по закінченню терміну дії даного контракту.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що жодною нормою законодавства України не зазначено, що посада, на якій перебував позивач, є сезонною роботою, або такою, що потребує строкового трудового контракту і не може бути з позивачем укладено безстроковий трудовий договір, а обмеження трудового контракту позивача строком є протиправним та не конституційним, оскільки в даному контракті визначений строк його дії і цей строк встановлений за погодженням сторін, що не суперечить вимогам ст. 23 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, оскільки судом не було встановлено порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, то суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді