13.10.2015 Провадження № 4-с /311/9/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Кочевої І.В., при секретарі Кириченко О.В., розглянувши скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, який є боржником у виконавчому провадженні №44072710 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Надра» боргу, в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яку уточнював в порядку усунення недоліків (а.с.30-40). По скарзі заявлені вимоги про визнання дій державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області Лаврухіна М.В. щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 незаконним; скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 червня 2015 року; боржник просить зобовязати державного виконавця Лаврухіна В.М. зняти арешт з майна ОСОБА_1, накладений постановою від 11 червня 2015 року з автомобіля НОМЕР_1 синього кольору, 2000 року випуску та повернути його власнику без сплати повязаних з його розшуком, утриманням на стоянці органів ДАІ, та інших витрат,повязаних з арештом; зобовязати державного виконавця Лаврухіна В.М. внести зміни до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів рухомого майна.

Скарга обґрунтована тим, що 09 червня 2015 року працівники ДПС відібрали у ОСОБА_1 належний йому автомобіль, який знаходився під арештом. 11 червня 2015 року на прийомі у державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_3 ОСОБА_1 дізнався, що його транспортний засіб вилучений у межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2-1035/2011, виданим 05 жовтня 2011 року судом на підставі рішення про стягнення з нього боргу на користь банку. 24 червня 2015 року ОСОБА_1 поштою з повідомленням отримав копію постанови державного виконавця Лаврухіна В.М. про арешт його майна та оголошення заборони його відчуження від 11 червня 2015 року, до цього часу боржник жодного документа від ВДВС не отримував та про наявність виконавчого провадження не знав, був позбавлений можливості ознайомитися з ходом цього провадження та скористатися своїм правом на оскарження постанов державного виконавця, не міг скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення суду, не знав і про наявність судового рішення, на підставі якого з нього стягувався борг на користь банку; вважає незаконними дії державного виконавця, направлені на примусове виконання рішення суду.

23 червня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами вказаної вище цивільної справи в суді ОСОБА_1 дізнався, що 01 вересня 2011 року судом у справі №2-1035 було винесено заочне рішення про стягнення з нього боргу на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 61612 грн. 49 коп., за яким було видано виконавчий лист, в матеріалах справи завірені копії документів та корінці про отримання поштових відправлень з суду підписані не особисто боржником, тому він звернувся 26 червня 2015 року до міліції з заявою «про встановлення факту шахрайства невідомими особами», та подав апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Запорізької області.

ОСОБА_1 вважає неправомірною постанову державного виконавця Лаврухіна В.М. від 09 червня 2015 року про накладення арешту на його автомобіль, про його вилучення зі свідоцтвом про реєстрацію та ключами, оскільки вона була винесена до винесення постанови того ж держвиконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 червня 2015 року; він як боржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, бо не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, яка винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки «незаконний правочин не може призвести до законних наслідків».

Крім того, в скарзі зазначено, що державний виконавець, в порушення положень ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», накладаючи арешт на майно боржника, не надав йому можливості до початку примусового виконання рішення суду самостійно реалізувати своє майно чи передати кошти в

рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом, чим порушив права боржника.

Боржник звертався зі скаргою до начальника ВДВС Василівського РУЮ 09 липня 2015 року, на що замість постанови, відповідно до ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», йому було надіслано письмову відповідь 24 липня 2015 року, що тягне за собою необхідність для боржника сплачувати надлишкові кошти за утримання його автівки на платній стоянці.

Боржник, його представник, представник ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області у судове засідання не зявилися, суду надано заяви про розгляд справи без їх участі.

Державний виконавець ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_3 у судове засідання також не зявився, суду надав письмові заперечення проти скарги (а.с.63-68), просив відмовити в задоволенні скарги. В запереченнях зазначив, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2014 року ним в той же день була направлена простою кореспонденцією боржнику у звязку з відсутністю на той час у відділі поштових марок на відправку кореспонденції з повідомленням. Боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 27 липня 2014 року. Після закінчення вказаного строку, відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» ним розпочато примусове виконання рішення. 28 липня 2014 року держвиконавець направив вимогу боржнику зявитися до ВДВС та сплатити борг, надати документи, які це підтверджують чи пояснення щодо несплати боргу, проте всупереч ст.5, п.3 ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник до відділу не зявився. Після встановлення, відповідно до довідки від 08 грудня 2014 року бази даних АІС «Автомобіль» про реєстрацію за боржником автомобіля, 09 грудня 2014 року , відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» держвиконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, яку направлено до УДВС ГУЮ в Запорізькій області; в той же день держвиконавцем було зупинено виконавче провадження до розшуку майна боржника.

11 червня 2015 року було накладено арешт на все рухоме майно боржника, оголошено заборону його відчуження, відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження. В той же день на прийом до ВДВС зявився боржник ОСОБА_1, оскільки працівниками ДАІ був затриманий його автомобіль, боржнику було повідомлено про наявність виконавчого провадження, він був ознайомлений з сумою боргу, йому було надано реквізити для оплати боргу, копії постанов, винесених у межах виконавчого провадження. Боржник письмово повідомив, що він зобовязується вирішити питання щодо виконання рішення суду. Заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від боржника не надходило. 16 червня 2015 року до ВДВС надійшло повідомлення про затримання працівниками міліції транспортного засобу, належного боржнику автомобіля НОМЕР_2, в той же день виконавче провадження було поновлено та винесено постанову про зняття розшуку з майна боржника. Держвиконавцем було складено акт опису та арешту майна вказаного автомобіля , який було передано на зберігання 23 червня 2015 року для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до відділу звернулася представник боржника ОСОБА_2, яка 24 червня 2015 року була ознайомлена з вказаними матеріалами. 09 липня 2015 року від ОСОБА_2 надійшла до ВДВС скарга на дії державного виконавця, 15 липня 2015 року ОСОБА_2 було надано письмову відповідь.

Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року за заявою божника до розгляду цієї справи по суті було зупинено стягнення на підставі вказаного виконавчого листа (а.с.74, 80)

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на оскарження рішень та дій державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, сторонами виконавчого провадження передбачено ст.ст. 12, 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Ст.6 цього ж Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.11 ч.1цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.2 цієї статті державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом…

Судом встановлено, що 01 вересня 2011 року Василівським районним судом Запорізької області у справі №2-1035/2011 було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 61 612 грн. 49 коп., витрат по сплаті судового збору 616 грн. 12 коп. та витрат на ІТЗ 120 грн., а всього 62 348 грн. 61 коп. (а.с.13-14). Вказане рішення набрало законної сили 13 вересня 2011 року. З заяви представника боржника ОСОБА_2 (а.с.20) вбачається, що заочне рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист нею отримано 23 червня 2015 року.15 липня 2015 року представнику боржника ОСОБА_2 та боржнику ОСОБА_1 ВДВС Василівського РУЮ було надано письмову інформацію щодо виконавчого провадження № 44072710 (а.с.24-25).

Відомостей щодо скасування вказаного судового рішення на теперішній час суду не надано, хоча на теперішній час триває процедура апеляційного оскарження судового рішення, що підтверджено судовою повісткою про виклик боржника та його представника до апеляційного суду Запорізької області на 29 жовтня 2015 року та копією апеляційної скарги (а.с.61, 84-91). З вказаних причини, судове рішення, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.14 ЦПК України є обовязковим на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За вказаним рішенням судом було видано виконавчий лист (а.с.15). його копія є у справі.

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області від 21 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 44072710 за заявою про примусове виконання за виконавчим листом №2-1035, виданим судом 05 жовтня 2011 року (а.с.16), про стягнення на користь вказаного банку з ОСОБА_1 суми боргу 62348 грн. 61 коп. та було надано строк для самостійного виконання рішення суду до 27 липня 2014 року. Винесення вказаної постанови державним виконавцем Лаврухіним М.В. відповідає вимогам ст.25 Закону України «Про виконавче провадження». Тому підстав для задоволення скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 липня 2014 року - суд не вбачає.

Направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику простою поштою, без повідомлення, є порушенням ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», проте вимог по скарзі в цій частині боржником та його представником не висувалося. Вказане порушення також не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

09 грудня 2014 року у вказаному виконавчому провадженні тим же державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1, в якій вказано, що державним виконавцем було встановлено наявність у боржника транспортного засобу автомобіля НОМЕР_3 синього кольору, 2000 року випуску. Державний виконавець у постанові вказав, що під час затримки транспортного засобу, його слід вилучити зі свідоцтвом про реєстрацію та ключами; транспортний засіб поставити на стоянку органів ДАІ та повідомити про затримання авто державну виконавчу службу; витрати, повязані з розшуком стягнути з боржника.(а.с.17). 11 червня 2015 року вказана постанова була направлена сторонам виконавчого провадження до відома та до органів ДАІ для виконання (а.с.18). Боржнику ОСОБА_1 кореспонденція була направлена з повідомленням. Вказана постанова відповідає вимогам та винесена з дотриманням положень ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.3 цієї статті витрати органів внутрішніх справ, повязані з розшуком транспортних засобів боржника, стягуються з боржника за ухвалою суду. Тому підстав для задоволення вимог по скарзі щодо зобовязання державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_4 повернути автомобіль боржнику без сплати повязаних з його розшуком витрат задоволенню не підлягають.

11 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони його відчуження (а.с.19), відповідно до якої було накладено арешт на вказане авто у межах суми стягнення 62348 грн. 61 коп.; боржнику заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить в межах суми боргу. Копія постанови направлена в органи та установи, що посвідчують договори чи проводять їх реєстрацію, сторонам виконавчого провадження. Вказана постанова винесена з дотриманням положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження». Арешт на майно боржника накладався лише в межах суми боргу 62 348 грн. 61 коп. Вказівки на накладення арешту на нерухоме

майно боржника в оскаржуваних постановах не має. В постанові від 11 червня 2015 року заборонено здійснювати відчуження майна боржника, але лише в межах суми боргу. Таким чином, підстав для задоволення скарги в частині визнання незаконними дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника, скасування постанови державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 червня 2015 року суд не вбачає.

Ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено процедуру зняття арешту з майна у межах виконавчого провадження. Відповідно до вимог цієї статті підстав для задоволення вимог по скарзі про зобовязання судом державного виконавця зняти арешт з майна боржника без сплати витрат по розшуку майна, утримання його на стоянці органів ДАІ, інших витрат, що повязані з арештом та зобовязання держвиконавця вносити зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів рухомого майна не має, ці вимоги є необґрунтованими вимогами закону.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення боржника зі скаргою, суд виходить з розяснень, що містяться у листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» від 28 січня 2013 року №24-152/0/4-13 , в якому зазначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом, що передбачено ч.3 ст. 385, ст.73 ЦПК України. Оскільки доводи боржника про його неодноразові звернення по оскарженню дій державного виконавця, які здійснювалися не в порядку ЦПК України, підтверджені наданими та наявними у справі матеріалами, суд вважає необхідним поновити строк боржнику на оскарження дій державного виконавця з метою забезпечення його доступу до правосуддя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст19, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 №74/5 зі змінами , ст.ст.383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити боржнику ОСОБА_1 строк на оскарження дій державного виконавця.

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подання протягом 5 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а особами, що не були присутні у судовому засіданні протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5