Справа № 363/2961/13 Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/4331/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 20.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки. Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що у 1998 році нею була приватизована земельна ділянка пл. 0,091 га. у с. Старі Петрівці Вишгородського району у СТ «Колективна праця», внаслідок чого Старопетрівською сільською радою їй було видано державний акт від 06 серпня 1998 року про право приватної власності на цю ділянку, згодом було присвоєно кадастровий номер; суміжна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_3, яка одержала державний акт 06 серпня 1998 року. У її державному акті межа із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_3 від лінії «А» до «Б» є прямою, так само як і у державному акті ОСОБА_3 межа із її земельною ділянкою від лінії «В» до «Г» позначена як пряма; прямі межі між земельними ділянками погоджені між нею та відповідачем згідно акту погодження та встановлення на місцевості меж земельних ділянок. 29 листопада 2012 року, ознайомившись з результатами перевірки прокуратурою її звернення, вона дізналася про те, що згідно матеріалів технічної інвентаризації КП «Вишгородське бюро технічної інвентарізації» ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 замість знесеної літньої кухні загальною площею 12,5 кв.м. у 2006 році самочинно збудований садовий будинок пл. 140,7 кв.м., а також огорожа, частина вказаного садового будинку та огорожі виступають за лінію «А» - «Б», позначену в державному акті від 06 серпня 1998 року про право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 Садовий будинок був узаконений рішенням виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року та в подальшому видачею свідоцтва про право власності, на підставі якого було проведено реєстрацію права власності. Вважає, що даним рішенням і державною реєстрацією права власності на садовий будинок порушено її право власності на земельну ділянку, оскільки вони порушують її межі та оформлені як об'єкти права власності на території її земельної ділянки. Частково змінивши предмет позову в серпні 2014 року, просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради № 19 від 24 лютого 2011 року в частині оформлення права власності на садовий будинок за ОСОБА_3, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 07 липня 2012 року, визнати незаконним та скасувати рішення реєстратора КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1; відновити межі земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом знесення з цієї ділянки за рахунок ОСОБА_3 її садового будинку та огорожі № 5 в частині, що виступає в середину земельної ділянки ОСОБА_2 за лінії «А» - «Б» та «В» - «А», позначені в кадастровому плані; знести за рахунок ОСОБА_3 її садовий будинок на відстань 3 м. від межі земельної ділянки ОСОБА_2, позначеної в кадастровому плані лінією «А» - «Б»; покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що суд ухилився від оцінки доказів у вигляді показань свідків, які вказували на дату побудови садового будинку та огорожі наприкінці 90-х років; суд не мотивував свою незгоду з висновком земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2014 року. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що огорожа та садовий будинок не побудовані, а реконструйовані на тому ж місці з літньої кухні, що не відповідає обставинам справи, оскільки на межі із земельною ділянкою ОСОБА_2 з боку земельної ділянки ОСОБА_3 послідовно знаходились два різних об'єкти нерухомого майна. Крім того, суд ухилився від юридичного визначення моменту початку порушення права власності позивача на її земельну ділянку та моменту виникнення права власності відповідача на її садовий будинок, який частково розташований на земельній ділянці ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 06 серпня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали державні акти на право приватної власності на землю на підставі рішення виконкому Старопетрівської сільської ради від 20 лютого 1998 року № 19, згідно із якими вони є власниками суміжних земельних ділянок для ведення садівництва на території АДРЕСА_1: ОСОБА_3 є власником земельної ділянки пл. 0,054 га., ОСОБА_2 - земельної ділянки пл. 0,091 га. (а. с. 7 - 8 т. 1).

Згідно довідки про формування кадастрового номера, виданої Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області 04 листопада 2010 року, земельній ділянці ОСОБА_2 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а. с. 9 т. 1).

Згідно планів зовнішніх меж земельних ділянок на державних актах, суміжні межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являють собою пряму лінію.

02 листопада 1997 року складено акти про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, при цьому претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено, межі погоджені і не викликають питань (а. с. 10 - 13 т. 1).

ОСОБА_3 є власником садового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11 травня 1999 року. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 26 квітня 1999 року № 42, яким вирішено оформити право приватної власності на садовий будинок з надвірними будівлями гараж, літня кухня, сарай, огорожа, тротуар (а. с. 69 - 70 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 19 оформлено право приватної власності на двоповерховий з підвалом садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; на підставі даного рішення ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 07 липня 2012 року та 11 липня 2012 року зареєструвала право власності у КП «Вишгородське бюро технічної інвентарізації» (а. с. 23 - 25 т. 1).

Листом прокуратури Вишгородського району Київської області від 30 листопада 2012 року № 2639 за зверненням ОСОБА_2 повідомлено, що з матеріалів технічної інвентаризації садового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 вбачається, що даний будинок пл. 140,7 кв.м. був узаконений як самочинно збудований у 2006 році замість знесеної літньої кухні загальною площею 12,5 кв.м. 1972 року забудови. Перевіркою встановлено невідповідність в документах інвентаризаційної справи та державному акті на право приватної власності ОСОБА_3, що виражається у тому, що частина садового будинку ОСОБА_3 та частина огорожі виступають за лінію «А» - «В», позначену в державному акті НОМЕР_3 від 06 серпня 1998 року, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 (а. с. 14 т. 1).

В матеріалах справи знаходиться інвентаризаційна справа на будинок АДРЕСА_1, де на абрисі земельної ділянки межа земельної ділянки поруч із будинком має виступ по формі будинку (а. с. 16 - 17 т. 1).

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2014 року № 378/14-41/379/14-43/7192-7194/14-41, фактично на час обстеження земельна ділянка ОСОБА_2 зменшена на 18,2 кв.м. за рахунок того, що на її ділянці частково розташований будинок, який належить ОСОБА_3 Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_2 зображена в додатку № 1 до висновку зеленим кольором і позначена точками 26-27-3-4-26 (а. с. 205, 211 т. 1). Фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2, (адреса АДРЕСА_1) не відповідають даним Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку. Фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_3 (адреса АДРЕСА_1) не відповідають межам, зазначеним в державному акті на право приватної власності. Розташування будинку літ. Д на ділянці суперечить вимогам п. 2.3 ВСН 43-85 ** «Застройка территорий коллективных садов, здания и сооружения. Нормы проектирования». 8,9 м. огорожі № 5 знаходяться в межах земельної ділянки ОСОБА_2

Згідно довідки СТ «Колективна праця» від 30 січня 2015 року, в будинку по АДРЕСА_1 з 2006 році постійно проживає сім'я з 4 осіб, з яких дві дитини 2007 та 2010 року народження (а. с. 121 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 здійснила в 2006 році реконструкцію літньої кухні, після чого отримала нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Рішення Старопетрівської сільської ради від 24 лютого 2011 року № 19 про надання прав власності на житлові будинку та садові будинки видано, керуючись Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно та з урахуванням Сертифікату відповідності ДБН, стандартам і правилам від 06 січня 2011 року, судом не встановлено підстав для визнання незаконним і скасування рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Однак дані висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 14, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 107 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно із п. 3.47* ДБН «Планування та забудова міських та сільських поселень» 360-92**, на території дачних поселень відстань між дачними та садовими будинками слід приймати відповідно до вимог розділів «Садибна забудова». Згідно з п. 3.25* розділу «Садибна забудова», відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має бути не менше 1,0 м.

Під час розгляду справи було безспірно встановлено, що належна на праві власності земельна ділянка ОСОБА_2 зменшена на 18,2 кв.м. за рахунок того, що на її ділянці частково розташований будинок, який належить ОСОБА_3, ці обставини відповідачами не заперечені.

Відтак, виконавчий комітет Старопетрівської сільської ради Київської області своїм рішенням дав дозвіл на оформлення права приватної власності, а Старопетрівська сільська рада видала свідоцтво про право власності на будинок, частина якого розташована на суміжній земельній ділянці, право власності на яку належить ОСОБА_2, порушивши право власності останньої на належну їй земельну ділянку.

Суд першої інстанції дані обставини залишив поза увагою, неповно з'ясувавши обставини справи, та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва та державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3 на спірний будинок.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір та оцінюючи доводи позивача, якими обґрунтовані позовні вимоги, колегія суддів враховує наступне.

Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 зменшена на 18,2 кв.м. за рахунок того, що на її ділянці частково розташований будинок, який належить ОСОБА_3, розташування будинку літ. Д на ділянці суперечить вимогам п. 2.3 ВСН 43-85 ** «Застройка территорий коллективных садов, здания и сооружения. Нормы проектирования», рішення про оформлення права приватної власності на будинок, свідоцтво про право власності на будинок та державна реєстрація спірного будинку є незаконним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Не спростовують доводів позивача доводи відповідача ОСОБА_3 щодо моменту виникнення права власності на спірний садовий будинок.

Так, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками належних їм земельних ділянок із розмірами та межами, що зазначені в державних актах про право власності на земельні ділянки із 1998 року, а будівництво спірного будинку відповідачем проводилось без врахування меж належної їй земельної ділянки частково на чужій земельній ділянці ОСОБА_3

Державні акти на право власності на земельні ділянки сторін в передбаченому законом порядку недійсними не визнані та не скасовані, а відтак право власності позивача на належну їй земельну ділянку обґрунтовано підлягає захисту.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом знесення з цієї ділянки за рахунок ОСОБА_3 її садового будинку та огорожі № 5 в частині, що виступає в середину земельної ділянки ОСОБА_2 за лінії «А» - «Б» та «В» - «А», позначені в кадастровому плані та знесення за рахунок ОСОБА_3 її садового будинку на відстань 3 м. від межі земельної ділянки ОСОБА_2, позначеної в кадастровому плані лінією «А» - «Б», колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони були збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Як було встановлено судом, частина будинку відповідача ОСОБА_3 збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, із порушенням прав власника суміжної земельної ділянки, відтак відповідно до наведеної норми закону таке будівництво вважається самочинним.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ст. 376 ЦК України, яка, на думку апелянта, регламентує випадки, коли право власності на самочинно збудоване нерухоме майно ще не було набуто, оскільки такі висновки зроблені в результаті помилкового тлумачення вимог закону, і із змісту ч. 7 ст. 376 ЦК України таких вимог не вбачається.

Оскільки позивач не надала доказів на підтвердження тих обставин, що проведення відповідачем перебудови вказаного будівництва є неможливим або відповідач відмовляється від її проведення, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення вимог про звільнення земельної ділянки позивача шляхом знесення спірного будинку та відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Старопетрівськой сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення щодо державної реєстрації нерухомого майна.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує із відповідачів із кожного на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1649,63 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов'язання скасувати державну реєстрацію права власності, відновлення меж земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Старопетрівської сільської ради № 19 від 24 лютого 2011 року в частині оформлення права приватної власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 07 липня 2012 року, видане Старопетрівською сільською радою ОСОБА_3 на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати рішення реєстратора Комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 11 липня 2012 року, реєстраційний номер 37075849, номер запису 76 в книзі 1 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути із Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, комунального підприємства Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1649,63 грн. із кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.