Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Лаврушин О.М.

за участю секретаря Верній М.Г.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4

представника органу опіки і піклування ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи орган опіки і піклування Добропільської міської ради і ОСОБА_6, про визначення місця проживання дитини та призначення піклувальником,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи орган опіки і піклування Добропільської міської ради і ОСОБА_6, про визначення місця проживання дитини та призначення піклувальником.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачка по справі ОСОБА_4 є її рідною донькою, яка в 1999 році уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3

Вона та ОСОБА_6 доводяться неповнолітній ОСОБА_7 бабусею та дідусем.

У відповідачів є донька, неповнолітня ОСОБА_7, яка з 2002 року проживає з ними.

Неповнолітня ОСОБА_7 є інвалідом дитинства і вони займаються її лікуванням та утриманням, а відповідачі вихованням та утриманням доньки не займаються, матеріально її не підтримують, зловживають спиртними напоями і онука не хоче з ними жити в одній квартирі.

Відповідачі отримують державну допомогу на доньку, але використовують її на особисті потреби.

Тому просить, визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7 за місцем проживання баби і діда в м.Добропіллі, м-н.Сонячний, 10/16 та призначити її піклувальником.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Неповнолітня ОСОБА_7 бажає жити за місцем проживання бабусі і дідуся.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав в повному обсягу посилаючись на те, що баба і дід спеціально налаштовують доньку проти батьків.

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала частково і пояснила, що не проти того, щоб її донька проживала з її батьками, але проти призначення бабусі піклувальником оскільки вона вже не молода.

Банківська картка на яку надходить державна допомога на доньку знаходиться у баби і діда та вони знімають кошти.

Представник органу опіки і піклування ОСОБА_5 позов підтримала.

Третя особа ОСОБА_6 просить позов задовольнити тому, що онука проживає разом з ним та позивачкою, вони утримують її матеріально, а призначення позивачки піклувальником полегшить переїзд на лікування онуки.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.258 СК України, баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що з 2008 року, а не з 2002 року, як зазначено в позовній заяві неповнолітня ОСОБА_7 проживає з бабою і дідом - ОСОБА_1 і ОСОБА_6 в м.Добропіллі, м-н. Сонячний, 10/16.

Позивачка та третя особа ОСОБА_6 не заперечують, що банківська картка, на яку надходить державна допомога на неповнолітню ОСОБА_7 знаходиться у них і вони знімають гроші.

Згідно з принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, «дитина для повного і гармоничного розвитку її особистості потребує любові і порозуміння. Вона повинна, коли це можливо, перебувати під опікою і під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини бути розлученою з матір»ю».

Відповідачі не оспорюють, що з 2008 року їх донька неповнолітня ОСОБА_7 проживає разом з дідусем та бабусею, то б то окремо від них.

Неповнолітня ОСОБА_7 народилася 2 липня 2000 року і на день розгляду даної справи досягла 15 річного віку.

Згідно з ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14-ти років, визначається нею самою.

Таким чином, примусове визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7 є неможливим, оскільки це порушить її особисте право на вільний вибір місця проживання та призведе до обмеження дієздатності, оскільки в подальшому неповнолітня можливо забажає переселитися до іншого міста, іншого помешкання.

П»ятнадцятирічна ОСОБА_7 має достатній обсяг цивільної дієздатності, тому має бути вільною у праві визначати свою подальшу долю.

Відповідно до ст.59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Згідно ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

В матеріалах справи мається рішення Добропільського міськрайонного суду від 9 червня 2015 року яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника відмовлено (а.с.47-49).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 липня 2015 року рішення Добропільського міськрайонного суду залишено без змін (а.с.50-51).

Виходячи з наведеного суд вважає, що неповнолітня ОСОБА_7 не позбавлена батьківського піклування і батьки не відмовляються матеріально її утримувати та виховувати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Стаття 61 ЦПК України містить підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Керуючись ст.160-163,258 СК України, ст.59-60 ЦК України, ст.212-215,60,61 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи орган опіки і піклування Добропільської міської ради і ОСОБА_6, про визначення місця проживання дитини та призначення піклувальником відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в судовому засіданні 25 вересня 2015 року.

Рішення в повному обсягу виготовлено 29 вересня 2015 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня виготовлення рішення в повному обсягу.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.М. Лаврушин

29.09.2015