Справа №591/3242/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1672/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання -Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою міського голови м. Суми ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2015 року

у справі за позовом міського голови м. Суми ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сумської обласної державної телерадіокомпанії

про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3, обраний міським головою м. Суми, звернувся з позовом з вимогами про визнання недостовірною та такою, що принижує його ділову репутацію інформацію, поширену у телевізійній програмі відповідачами, а також, зобов'язати спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення в прямому ефірі резолютивної частини судового рішення в 14-ти денний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили та стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50000 грн., та відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 приніс апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про оціночне судження відповідачів, висловлених у телевізійній програмі, чим порушив вимоги ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», яка таке поняття розкриває. Вважає поширену інформацію такою, що не відповідає дійсності, містить фактичні дані, а відповідачі зобов'язані були переконатися у її достовірності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводів скарги і пояснив, що інформація викладена у телевізійній програмі містить дані про подію, якою не існувало.

Представник телерадіокомпанії проти апеляційної скарги заперечила, бо вважає, що відразу після виступу представника ОСОБА_4, була надана позивачу можливість дати відповідь на цей виступ і ОСОБА_3 цим скористувався.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив скаргу відхилити і залишити рішення без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, але про час та місце розгляду скарги був повідомлений судовою повісткою завчасно.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, які

приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується дослідженим в судовому засіданні представленим позивачем записом виступу ОСОБА_4, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі Сумської обласної державної телерадіокомпанії вийшла телевізійна програма під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_4.

В даній телепередачі представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 висловлено наступне: «Міський голова - ОСОБА_3 спочатку дійсно намагався досягнути домовленостей з моїм довірителем ОСОБА_5, вийшов з такою пропозицією, що він отримає 51% всіх торгівельних комплексів, які будуть збудовані на цій земельній ділянці, відповідно ОСОБА_5 та Укртехносинтезу залишиться 49% від цих торгівельних комплексів і він взамін дає зелене світло на будівництво і забудову цієї земельної ділянки. Звичайно, ніхто на це погодитись не міг, тому розпочались судові справи».

Суд врахував реалізовану позивачем право на відповідь, яку йому була дала відразу після виступу ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, оголошена у відеозаписі телепередачі та яка містить спірний коментар ОСОБА_4 відносно міського голови ОСОБА_3 є суб'єктивною думкою, оцінкою дій позивача як публічної особи, тобто оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Також суд застосував для вирішення спору ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», яка передбачала, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, бо відповідно до ст. 10 Європейської конвенції з прав людини оціночні судження також користуються захистом, це передумова плюралізму поглядів.

Суд прийшов до висновку про відсутність фактів, які б доводили, що зазначені у телепрограмі висловлювання мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити ділову репутацію позивача та які б підтверджували існування фактичного базису для оспорюваного висловлювання.

Матеріали справи містять дані про існування між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 судових справ з приводу постійного користування земельною ділянкою, яка належить міській ради.

Враховуючи викладене колегія суддів вказує, що суд першої інстанції вирішуючи правовідносини, які виникли в березні 2015 року допустив застосування ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», яка після викладення цього Закону в іншій редакції на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про інформацію» від 13.01.2011 року № 2938-У1 втратила чинність.

З наведених обставин доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо оціночного судження відповідачів, висловлених у телевізійній програмі та порушення вимоги ст.47-1 Закону України «Про інформацію», яка таке поняття розкриває, відхиляє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що інформація у виступі представника ОСОБА_4 є оцінюючими судженнями, бо у своєму виступі останній пов'язує подію з судовими тяжбами, які тривають з приводу земельного спору.

У даних відносинах позивач як міський голова виступає посадовою особою, яка відповідно до ст.ст.5,12 Закону України «про місцеве самоврядування входить до системи місцевого самоврядування; є головною посадовою особою територіальної громади відповідно міста. За змістом його повноважень перелічених у частині 4 ст. 42 цього Закону міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання тощо.

Таким чином позивач є особою, яка має доступ до користування ресурсами місцевої громади і відіграє певну роль у суспільному життя міста.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтями 11,22,30,31 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. У разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді.

Статтею 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.10.1950р., яка набула чинності з 11.09.97 р., передбачено наступне.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантовано статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Це право закріплено в ст. 34 Конституції України.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дискусій у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації , схваленої 12.02. 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Інформація поширена ОСОБА_4 не містить фактів стосовно приватного життя позивача та не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача.

Аналіз приведених вище норм матеріального права дає підстави для ствердження, що оцінюючі судження, а саме, висловлення своєї думки або критичного висловлювання пересічних громадян з приводу виконання міським головою своїх функцій не підлягають спростуванню, бо в цьому випадку не відбулось порушення особистих немайнових прав позивача щодо його гідності, честі чи ділової репутації, бо є публічним обговоренням діяльності суб'єкти владних повноважень - міського голови при здійснення ним своїх повноважень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту підлягає порушене право.

Викладені вище норми матеріального права не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди при вирішенні у судовому порядку такої категорії справ.

Доводи апеляційної скарги про не існування викладених у інформації події, а тому є підстави щоб зробити негативний висновок про професійні та управлінські здібності позивача як міського голови, виходячи з наведеного, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки застосування норми матеріального закону не влинуло на висновки суду першої інстанції, який всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, колегія суддів визнає, що судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому відхиляються апеляційним скаргу, залишиє без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу міського голови м. Суми ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді