АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2084/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до сільського голови с. Хутори ОСОБА_6 про визнання неправомірним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

03 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до сільського голови с. Хутори ОСОБА_6 про визнання неправомірним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 01 січня 2003 року згідно розпорядження голови № 48 від 27 грудня 2002 року він прийнятий на посаду директора будинку культури села Хутори, де працює по цей час.

Згідно з розпорядженням № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання розпорядження сільського голови, з чим він не погоджується, вважаючи це розпорядження протиправним, таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесено всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України сільський голова ОСОБА_6 не повідомив його, що є підстави для оголошення догани і які вони, не пропонував надати пояснення перед виданням цього розпорядження. Вимоги розпорядження «Про моніторинг показників тепла» він виконував, щоденно в журнал записував показники, щомісячні довідки про використане тепло надані підприємству, що надає послуги вчасно та правильно. Сільський голова ОСОБА_6 не побажав навіть побачити журнал, зіславшись на зайнятість.

Сільський голова ОСОБА_6 не пропонував йому надати пояснення з приводу викладеного, тобто порушив порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Просив суд визнати розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8». в частині оголошення йому догани, неправомірним та скасувати його.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді догани ОСОБА_7.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 повністю.

В судове засідання відповідач - сільський голова с. Хутори ОСОБА_6, який являється також апелянтом у даній справі не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розпорядження голови Хутірської сільської ради № 48 від 27 грудня 2002 року (а.с. 8), ОСОБА_7 прийнятий на посаду директора будинку культури села Хутори по переведенню з відділу культури Черкаської РДА, де працює по даний час.

Згідно розпорядження голови Хутірської сільської ради № 27-к від 10 жовтня 2007 року (а.с. 37) ОСОБА_7, відповідно до підп. 20 п. 3 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою забезпечення теплопостачання установ сільської ради призначено відповідальною особою по контролю та поданню даних за використану теплову енергію. Доручено йому забезпечення щомісячно до 3 числа наступного за звітним місяцем подачу довідок комунальному підприємству теплових мереж Черкаського району.

Крім того, згідно розпорядження голови Хутірської сільської ради № 22-к від 12 грудня 2014 року «Про моніторинг показників лічильників тепла» (а.с. 4) на ОСОБА_7 було покладено обов'язок завести журнал обліку теплової енергії по будинку культури с. Хутори і моніторити кожен день з 15 грудня 2014 року.

Також, з матеріалів справи, а саме розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року (а.с. 6) «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» вбачається, що директору культури ОСОБА_7 та секретарю сільської ради ОСОБА_8 оголошено догану за невиконання розпорядження сільського голови від 12 грудня 2014 року.

Згідно розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року (а.с. 7) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8» на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання розпорядження сільського голови від 12 грудня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом (а.с. 1-2), ОСОБА_7 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що накладене на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання розпорядження сільського голови винесено всупереч вимог статей 147 та 149 КЗпП України. Вважав такі дії сільського голови такими, що здійснені всупереч встановленим та передбаченим нормам КЗпП України, тому просив визнати неправомірним розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» в частині оголошення йому догани неправомірним та скасувати його.

Ухвалюючи рішення суду (а.с. 43-45) та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 частково, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що доводи позивача були доведені встановленими обставинами справи, відповідач ОСОБА_6 як посадова особа (голова сільської ради с. Хутори) не надав суду доказів того, що звертався до позивача з пропозицією надання останнім пояснень з приводу виконання розпорядження сільської ради № 22-к від 12 грудня 2014 року «Про моніторинг показників лічильників тепла», тому визнав, що розпорядження сільського голови про дисциплінарне стягнення накладене відповідачем безпідставно та з порушення процедури накладення, а тому вказане розпорядження підлягає скасуванню. Разом з тим, суд першої інстанції зробив також висновок, що позов в частині скасування розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки вона з такими позовними вимогами не зверталась, будь-яких доказів щодо неправомірності дій відповідача в цій частині суду не надано.

В апеляційній скарзі (а.с. 48-50) ОСОБА_6 зазначив, що рішення районного суду є незаконним та підлягає скасуванню.

В обгрунтування апеляційної скарги вказав, що відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язано працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. ОСОБА_7 всупереч покладених на нього обов'язків розпорядження сільської ради належним чином не виконував, а саме з наданого сільським головою журналу вбачається, що ОСОБА_7 не добросовісно вів у журналі облік використаної теплової енергії, передбачені в журналі графи заповнені не повністю, показники записані навіть тоді, коли опалення було відімкнено, що свідчить про необ'єктивність занесених даних. Вважає, що дисциплінарне стягнення накладено законно і підстав для визнання його неправомірним та скасування в суду не було. Також вказав, що суд не дослідив всі надані докази по справі та надав перевагу доказам, наданим позивачем, не взявши до уваги надані докази відповідача. Вважає, що ним, як сільським головою с. Хутори дотримано вимоги статей 147 та 149 КЗпП України при винесенні розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» .

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, наданих позивачем доводів в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Як вже було зазначено вище, згідно розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року «Про оголошення догани директору Будинку культури села Хутори ОСОБА_7 та секретарю сільської ради та виконкому ОСОБА_8» (а.с. 6) та згідно розпорядження № 05-к від 18 березня 2015 року (а.с. 7) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_8» на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання розпорядження сільського голови від 12 грудня 2014 року.

Звичайний порядок оскарження дисциплінарного стягнення - це звернення працівника до комісії по трудових спорах, як це передбачено статтями 221 і 225 КЗпП України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України можливе і пряме звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Такий висновок міститься в п. 8 постанови ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Тому, звернення ОСОБА_7 до суду із вказаними позовними вимогами є правомірним і відповідає встановленому порядку вирішення таких спорів.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України передбачений порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав.

Дана процедура передбачає, що якщо порушник трудової дисципліни відмовляється надати письмове пояснення, складається відповідний акт у довільній формі, в якому зазвичай указуються обставини порушення, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка вчинила його, де, коли та за яких обставин його вчинено, які наслідки воно мало. Зазначається також, що порушникові було запропоновано надати письмове пояснення, але він відмовився його надати. Акт підписує посадова особа, яка склала цей акт, та не менше ніж два інших працівники (інші особи), які є свідками порушення і відмови порушника дати вказане пояснення. Таким чином фіксується як факт вчинення конкретним працівником дисциплінарного проступку, так і факт відмови надання ним письмового пояснення.

Якщо ж факт дисциплінарного проступку підтверджено іншими доказами, зокрема поясненнями інших свідків, а також відповідними документами, а потребується лише зафіксувати факт відмови порушника надати письмове пояснення з приводу вчинення ним цього проступку, складається відповідний акт про таку відмову, який підписують особи, що є свідками такої відмови.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_6 не пропонував позивачу ОСОБА_7 надати пояснення з приводу неналежного виконання розпорядження сільської ради № 22-к від 12 грудня 2014 року «Про моніторинг показників лічильників тепла». Дану обставину підтвердив позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо складення сільським головою та працівниками сільської ради відповідного акту про відмову в наданні пояснень ОСОБА_7 з вищевказаного приводу.

Апелянт не спростував в своїй апеляційній скарзі дану встановлену обставину, зазначивши лише ним дотримано вимоги статей 147 та 149 КЗпП України та не надав апеляційному суду яких-небудь належних доказів для спростування цієї обставини.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що в судовому засіданні не було доведено обставини того, що ОСОБА_6 як посадова особа (сільський голова) пропонував ОСОБА_7, як підлеглому надати свої пояснення та не доведено факт відмови позивача від надання пояснень з приводу неналежного виконання розпорядження сільської ради № 22-к від 12 грудня 2014 року «Про моніторинг показників лічильників тепла». Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_7 накладене відповідачем безпідставно та з порушенням процедури накладення.

Дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи ксерокопії журналів обліку теплової енергії (а.с. 8-11), наданий позивачем та (а.с. 22-25) наданий відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що районним судом правильно визначено, що журнал, наданий відповідачем, заведений ще в 2001 році і не має відношення до розпорядження № 22-к від 12 грудня 2014 року «Про моніторинг показників лічильників тепла», згідно якого на позивача ОСОБА_7 було покладено обов'язок завести журнал обліку теплової енергії по будинку культури с. Хутори і моніторити кожен день з 15 грудня 2014 року. Інший наявний в матеріалах справи журнал прошитий, пронумерований і скріплений печаткою Хутірської сільської ради на виконання розпорядження № 22-к від 12 грудня 2014 року є належним доказом виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов'язків щодо заведення такого журналу. Надання показників лічильника постачальнику теплової енергії також підтверджується наявними в матеріалах справи довідками (а.с. 12-14) про спожиту теплову енергію Будинком культури с. Хутори, наданими відповідальним за облік ОСОБА_7 сільській раді с. Хутори та скріплені печатками сільської ради.

Висновок районного суду про відмову в частині позовних вимог про скасування розпорядження про дисциплінарне стягнення ОСОБА_8 є також законним, оскільки дійсно вона з такими позовними вимогами не зверталась, будь-яких доказів щодо неправомірності дій відповідача в цій частині суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та вивчення суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до сільського голови с. Хутори ОСОБА_6 про визнання неправомірним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :