Номер провадження: 22-ц/785/7348/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

Кононенко Н.А.

суддів Сегеди С.М.

при секретарі Томашевській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту, договору довічного утримання та догляду і застосування наслідків його недійсності, визнання недійсними довіреностей, визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобов'язання повернути безпідставно набуту земельну ділянку, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року,

встановила:

30 січня 2009 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом (в подальшому уточненим) про визнання правочинів недійсними (т. 01, а.с. 03, т. 02, а.с. 22, т. 01, а.с. 196, т. 03, а.с. 250, т. 04, а.с. 147 т. 08 , а.с. 102).

В заяві зазначається, що позивачка просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідчений 15 серпня 2007 року ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1659; визнати недійсними заповіт ОСОБА_8, посвідчений 12 грудня 2008 року Лєсогоровим Д.О. державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-1575; визнати недійсною довіреність ОСОБА_8, посвідчену 12 грудня 2008 року Лєсогоровим Д.О. державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-1576; визнати недійсною довіреність ОСОБА_8, посвідчену 24 березня 2009 року Лєсогоровим Д.О. державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-415; визнати недійсним договір довічного утримання та догляду між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідчений 13 травня 2009 року, Масловою М.В. державним нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-1085 та застосувати наслідки недійсності вказаного договору; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на 384/1000 частиини квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_8; визнати недійсною довіреність ОСОБА_8, посвідчену 14 травня 2009 року Масоловою М.В. державним нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстровану в реєстрі за №1-1097; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений 14.05.2009 року Марченко О.М. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №162; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_8; зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_13 безпідставно набуту земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_8 і позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері, що підтверджується її свідоцтвом про народження, свідоцтвом про реєстрацію браку.

Після, смерті матері, позивачка звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, де вона дізналася про те, що 08 грудня 2008 року шоста Одеська державна нотаріальна контора посвідчила заповіт її матері ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, а 12 травня 2009 року друга Одеська нотаріальна контора посвідчила договір довічного утримання між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, за яким ОСОБА_5 була непередана у власність 384/1000 частини квартири АДРЕСА_1. 14 травня 2009 року приватний нотаріус посвідчив договір дарування земельної ділянки, площею 0,030 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Крижанівської сільської ради.

Довіреністю, що була нотаріально посвідчена 12 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_5 був уповноважений вести судові справи ОСОБА_8 з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, та представляти її інтереси в усіх державних органах та установах.

Довіреністю, що була нотаріально посвідчена 24 березня 2009 року, відповідач ОСОБА_5 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_8 в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, організаціях, установах незалежно від їх підпорядкування та форм власності, а також у відділі земельних ресурсів Комінтернівського району Одеської області, Одеському управлінні центру державного земельного кадастру, Комінтернівському БТІ з питань отримання документів для подальшого відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належала матері позивачки.

В липні 2007 року мати позивачки перенесла інсульт, з приводу чого лікувалася у неврологічному відділенні центрального військового шпиталю. ОСОБА_8 був встановлений діагноз: менінгоенцефаліт, енцефалопатія III ступеню.

Позивач заявила, що вказані правочини не є вільним виявленням її матері, оскільки вона тривалий час страждала хронічним стійким психічним розладом і не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

09 вересня 2009 року відповідач ОСОБА_14 подав до суду зустрічний позов, (т. 02,а.с. 0З).

Останній усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, та зобов'язати відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області висилити без надання іншого житла громадянку ОСОБА_4

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що йому на праві власності на житло від 26 травня 2009 року, за реєстраційним витягом №27229979, належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 49,27 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла громадянка ОСОБА_8, за якою відповідно до договору про довічне утримання від 13 травня 2009 року ОСОБА_5 здійснював догляд.

ОСОБА_5 зазначив, що за життя громадянка ОСОБА_8 була інвалідом І групи та потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною документацією: медичною справою ОСОБА_8 в Маліновський міжрайонній МСЕК, історією хвороби та інше.

ОСОБА_4 у вказаній кімнаті проживає до цього часу, та перешкоджає ОСОБА_5 користуватися його власністю.

В судовому засіданні:

- ОСОБА_4 та її представник свої позовні вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Зустрічний позов ОСОБА_5. не визнали, заперечували проти його задоволення, вказуючи, що

сама ОСОБА_4 є спадкоємцем своєї матері. ОСОБА_4, а ОСОБА_5. заволодів майном незаконно;

- ОСОБА_5, його представник, та представник ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали, надали письмові заперечення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту, договору довічного утримання та догляду і застосування наслідків його недійсності, визнання недійсними довіреностей, визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобов'язання повернути безпідставно набуту земельну ділянку - відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкоди у користуванні власністю та виселення - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 виселитись і не чинити дій, які перешкоджають ОСОБА_5 користуватися 384/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 та ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи вищевказане рішення, суд першої інстанції правомірно, на підстві ст.ст. 207, 225, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 638, 1257 ЦК України, ст.ст. 120, 125, 126, 131, 132 ЗК України, Закону України «Про нотаріат», виходив з наступного.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 01 а.с. 53).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 вересня 1994 року ОСОБА_8, була власником 384/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 07 червня 1996 року, ОСОБА_8 була власником земельної ділянки, площею 0,030 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т. 01, а.с. 09).

13 травня 2009 року друга Одеська державна нотаріальна контора посвідчила дві заяви щодо статусу квартири та договір довічного утримання та догляду між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, за яким у власність ОСОБА_5 передані 384/1000 частини квартири АДРЕСА_1. Зазначені заяви та договір довічного утримання та догляду, які виконані від імені ОСОБА_8, підписані ОСОБА_15 від імені ОСОБА_8 (т. 03, а.с. 91-92).

14 травня 2009 року приватний нотаріус Комінтернівського нотаріального округу Одеської області Марченко О.М. посвідчила договір дарування земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_8 на праві приватної власності та передана у власність ОСОБА_6.

Договір дарування ОСОБА_8 не підписаний, а підписаний від її імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 14 травня 2009 року.

Вказаною довіреністю ОСОБА_5 мав уповноважений від імені і в інтересах ОСОБА_8 здійснення правочинів щодо земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_2, підписана така довіреність була ОСОБА_15 від імені ОСОБА_8 (т. 01, а.с. 189).

Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2009 року була призначена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза щодо встановлення психічного стану ОСОБА_8.(т. 01, а.с. 129; т. 01 а.с. 154).

18 лютого 2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_4, були задоволені, в позові ОСОБА_5 було відмовлено (т. 04, а.с. 203).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2013 року вищевказане рішення Приморського районного суду міста Одеси було залишене без змін (т. 04, а.с. 320).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 вересня 2013 року були скасовані рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2013 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2013 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді даної справи судом призначена судово-психіатрична експертиза (т. 07, а.с. 139) та комплексна судову психолого-психіатричну експертизу (т. 07, а.с. 145).

Згідно з висновком судово-психіатричного експертизи № 52 (т. 08, а.с. 53), раніше ОСОБА_8, психічними захворюваннями не страждала, на обліку у психіатра не перебувала, відомостей про можливу спадкової психічної патології немає. Клінічні прояви розлади психіки у підекспертного ОСОБА_8, повністю відповідає клінічним критеріям по МКБ-10 «Органічному емоційно-лабильному розладу» (стор. 10 висновку № 52).

Факт зловживання ОСОБА_8 алкоголем, не підтверджується в медичній документації, їй не проводилося наркологічне огляд, фахівці з поліклініки, які часто відвідували ОСОБА_8 на дому, то ж не відзначають факт алкогольного сп'яніння її.

Достовірно стверджувати про наявність або відсутності в тій чи іншій мірі алкогольної залежності у ОСОБА_8, не представляється можливим. Напередодні підписання заповіту № 1695 від 15 серпня 2007 року, ОСОБА_8, була виписана з 411 госпіталю, де проходила лікування з приводу ГПМК, при виписці оглянута психіатром, який зробив висновок: «без психічних розладів».

Приватний нотаріус ОСОБА_3, який посвідчував дану угоду, особистість і дієздатність ОСОБА_8 підтвердив, остання в присутності державного нотаріуса Лєсогорова Д.О., який встановив особу ОСОБА_8, перевірив її дієздатність, підписала заповіт №7-1575.

24березня 2009 року ОСОБА_8 власноруч підписала довіреність №7-415, державний нотаріус Лєсогоров Д.О. встановивши особу і перевіривши дієздатність, запевняє дану довіреність.

13 травня 2009 року державний нотаріус Маслова М.В. завірила договір довічного утримання №1 1084.

У зв'язку з хворобою ОСОБА_8, за її особистим проханням, в її присутності, на дому, і в присутності нотаріуса даний договір підписав ОСОБА_16, при цьому особистість ОСОБА_8, встановлена і дієздатність перевірено.

Факт хвороби ОСОБА_8 підтверджений записами невропатолога в амбулаторній карті від 28 травня 2009 року, де лікар вказав, що з кінця квітня - початку травня 2009 року у ОСОБА_8, посилилася слабкість в правих кінцівках, в результаті чого вона не могла самостійно підписати договір.

14 травня 2009 року, тим же державним нотаріусом і також на прохання ОСОБА_8, була підписана довіреність №1-1097, особистість ОСОБА_8, також була встановлена і дієздатність перевірено, (стор. 11 висновку №52)

Таким чином, за наявними даними медичної документації, виражених психічних розладів у вигляді деменції (недоумства), розладів свідомості, маячних синдромів, а також психічних порушень, які суттєво могли вплинути на здатність ОСОБА_8, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не було виявлено.

Відповідно до висновок судово-психіатричного експерта №52 комісія експертів-психіатрів пришла за до висновку, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період життя з 23 серпня 2007 року, до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, страждала органічним емоційно-лабільним розладом (Р06.6 по МКБ-10), що не позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати.

Виходячи з вищевикладеного, з вказаних вище принципів експертної оцінки, сукупного аналізу представлених в матеріалах цивільної справи та медичної документації фактів, судово-психіатрична експертна комісія дійшла висновку, що під час складання правових актів: 15 серпня 2007 року, 12 грудня 2008 року, 24 березня 2009 року, 13 травня 2009 року, 14 травня 2009 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким-небудь хронічним стійким психічним розладом не страждала, в будь-якому часовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ тимчасово не могла б розуміти значення своїх дій або не могла б керувати ними, чи не перебувала, тому усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. (стор. 12 висновку №52)

Відповідно до висновку № 52 експертів судово-психіатричної експертизи, за висновком №52, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період життя з 23 серпня 2007 року, до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3: страждала органічним емоційно-лабільним розладом, що не позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом 12 грудня 2008 року, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом, 15 серпня 2007 року, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а своїм психічним станом, 24 березня 2009, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом, 13-14 травня 2009 року, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Досліджуючи і оцінюючи висновок комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи по цій справі суд вірно встановив, воля (мета) ОСОБА_8 - скласти заповіт на людину, яка надає їй реальну допомогу у важкій життєвій ситуації, цілком відповідала і співпадала з волевиявленням, її зовнішнім вираженням. Умови формування мети також носили цілком адекватний характер і були обумовлені сімейною ситуацією.

Таким чином, немає підстав вважати, що ОСОБА_8 у зазначені вище періоди страждала яким-небудь психічним розладом і була нездатна усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними прогнозувати їх наслідки.

ОСОБА_8 психічними захворюваннями не страждала, на обліку у психіатра не перебувала, відомостей про можливу спадкової психічної патології немає.

Факт зловживання ОСОБА_8 алкоголем, не підтверджений.

14 травня 2009 року нотаріусом було посвідчено договір дарування земельної ділянки, підписаний від імені ОСОБА_8 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6.

Громадяни мають право набувати власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, які визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Відсутність згоди сторін щодо будь-якої з істотних умов договору стає наслідком його не укладеності.

Угоди про перехід права власності на земельну ділянку укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Після смерті ОСОБА_8, на підставі договору довічного утримання та догляду зареєстрований в реєстрі за №1-1085, посвідчений 13 травня 2009 року, державним нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 став власником 384/1000 частин квартири АДРЕСА_1.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Право нотаріуса самостійно встановлювати дієздатність особи закріплено також п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України 03 березня 2004 року за № 20/5, яка була чинна на момент вчинення, правочинів (далі - Інструкція).

Згідно з п. 39 Інструкції, при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України «Про нотаріат», виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Законом право перевірки дієздатності громадян при вчиненні нотаріальних дій покладено на нотаріуса, який вчиняє зазначені дії, та у разі сумнівів щодо обсягу дієздатності фізичної особи нотаріус має право витребувати довідки, підтверджуючі дієздатність фізичної особи.

При посвідченні оспорюваних правочинів нотаріусами було сім раз засвідчено дієздатність ОСОБА_8

Жодним з нотаріусів не було вчинено дій, передбачених у разі виникнення сумніву щодо дієздатності фізичної особи ст. 44 Закону України «Про нотаріат», п. 39 Інструкції.

На підставі вищевикладеного, районний суд правильно зауважив що ОСОБА_8 на момент вчинення нотаріальних дій була дієздатною та усвідомлювала їх значення, зміст, правові наслідки.

Можливість підписання нотаріально посвідчуваних правочинів іншою особою від імені сторони правочину, прямо передбачена законом. Відповідно до п. 4 ст. 207 ЦК України, ч. З ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

В п. 11 договору довічного утримання та догляду від 13 травня 2009 року зазначено, що договір підписаний іншою особою в зв'язку з особистим проханням ОСОБА_8 через її хворобу.

На підстві вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що відсутні підстави стверджувати що не були додержані вимоги, встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України, в момент укладання оспорюваних правочинів, підстави для визнання права власності ОСОБА_4 в порядку спадкоємства за законом або за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 на 384/1000 частин квартири АДРЕСА_1, визнанні за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом або за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 після смерті її матері ОСОБА_8, зобов'язанні ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_4 та її представник не довели ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень щодо вищевказаних позовів, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними заповіту, договору довічного утримання та догляду і застосування наслідків його недійсності, визнання недійсними довіреностей, визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобов'язання повернути безпідставно набуту земельну ділянку, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко