Номер провадження: 22-ц/785/5048/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором кредиту,

встановила:

ТОВ « Кей Колект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та просить суд постановити рішення, яким стягнути на користь Товариства солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 000 від 12 грудня 2006 року в розмірі 165723 доларів США 55 центів, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2013 року становить 1 324628 гривень 34 копійки, з яких: 125315,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2013 року становить 1001649,83 гривень кредитна заборгованість; 40407, 67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2013 року становить 322978,51 гривень заборгованість по процентам, та стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутності та у разі неявки відповідача просив постановити по справі заочне рішення суду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявились.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Заочним рішенням суду позов задоволений.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими АТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника, та ТОВ «Кей-Колект» набув право вимагати погашення заборгованості за даним кредитним договором. Відповідно до п.1.4 договору факторингу одночасно з відступленням прав Вимоги до Фактора (тобто «Кей-Колекта») перейшли всі права банку (тобто АТ «УкрСиббанк») за всіма договорами забезпечення.

12 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 000. Відповідно до умов договору відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит (грошові кошти) у формі не поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 165000,00 доларів США, та зобовязалася сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Строк кредитування: надання кредиту ( грошових коштів) здійснюється у наступній термін: з 12.12.2006р. по 12.07.2015р. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного Договору. Також згідно з умовами договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим Договором: 1) прострочені комісії ( якщо буде мати місце прострочення); строкові комісії; прострочені проценти ( якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти; прострочена сума основного боргу( якщо буде мати місце прострочення); строкова сума основного боргу; штрафні санкції за Договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним чином відповідачка ОСОБА_2 свої зобовязання за договором кредиту не виконує, а саме не повертає кредитні кошти, не сплачує в термін відсотки за користування кредитними коштами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Станом на 11 березня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «Кей-Колект» за кредитним договором № 000 від 12 грудня 2006 року складає 165723,55 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11 березня 2013 року становить 1324628,34 грн.; з яких: 125315,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2013 року становить 1001649,33 гривень кредитна заборгованість; 40407, 67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2013 року становить 322978,51 гривень заборгованість по процентам.

12 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 74511, та предметом вказаного договору поруки є те, що поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2, усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 000 від 12 грудня 2006р., укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема: сума Основного договору 165000 доларів США. Термін виконання основного зобовязання « 12» липня 2015 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання; інші умови Основного договору. Як передбачено п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Пунктом 1.4 передбачено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. Як вбачається з п.1.5 договору поруки причини невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобовязань за Договором.

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. А ч.2 зазначеної статті встановлює, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином сума боргу підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в повному обсязі.

Викладене підтверджується матеріалами справи, тому суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала умови кредитного договору № 000 від 12 грудня 2006 року, чим завдала позивачеві матеріальну шкоду в розмірі 165723,55 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 11 березня 2013 року становить 1324628,34 грн., яка підлягає стягненню солідарно з неї та з її поручителя, також з відповідачів підлягають стягненню витрати повязані із витратами позивача на сплату судового збору.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду і вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалися як на підставу своєї апеляційної скарги.

Посилання на утворення штучної заборгованості з вини позивача та застосування позовної давності до вимог щодо стягнення процентів підтверджуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий ОСОБА_4

Судді ОСОБА_5

В.Ф. Парапан