АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2671/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3059/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Бутенко С.Б.,

при секретарі: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Банк посилався на те, що 03.08.2010 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду з тим, що підписав заяву разом з Умовами надання кредиту фізичним особам, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися шляхом сплати відповідачем щомісячних платежів на погашення заборгованості. Відповідач не сплатила кредит, має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 16303,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6538,84 грн., заборгованість за пенею та комісією 359,10 грн., штрафи 500 грн. та штраф 1160,05 грн., а всього заборгованість по кредиту становить 24860,99 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути витрати по справі у розмірі 248, 61 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2015 рокустягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору 24 501 грн. 89 коп., 245 грн. 02 коп. судового збору, а всього 24746,91 грн. ( двадцять чотири тисячі сімсот сорок шість гривень 91 копійка).

ОСОБА_2 оскаржила рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати, застосувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: тілу кредиту та процентів за користування кредитом, загальну позовну давність строком 3 роки.

Просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6538, 84 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 359, 10 грн., штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1160, 05 грн. (процентна складова) за недоведеністю. Вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

У відповідності з п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Згідно із п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2010 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості.

У жовтні 2011 року були змінені умови кредитування, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використання кредитки « Універсальна GOLD Licht», збільшений ліміт картки з 15000 грн. до 19000 грн., а заборгованість по попередньому договору у розмірі 14956,42 грн. була переведена на новий договір, що вбачається із виписки про рух коштів.

Відповідачка не виконує умови кредитного договору, а банк у свою чергу нарахував заборгованість по кредиту, яка станом на 31.03.2015 року складається з заборгованості за кредитом у розмірі 16303,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6538,84 грн. заборгованості за пенею та комісією 359,10 грн., штрафи 500 грн. та штраф 1160,05 грн., а всього 24 860, 99 грн.

Зміни умов кредитування погоджені із відповідачем, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування ( а.с. 9).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконувались, у зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню за винятком суми пені та комісії 359, 10 грн., оскільки в розрахунку заборгованості розмір пені та комісії визначений разом, що позбавило суд можливості визначити розмір пені та період її нарахування та розмір комісії окремо.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо розміру заборгованості за кредитом, який становить 16303 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 6 538, 84 грн. та штрафу (фіксована частина) 500 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір штрафу (процентної складової), суд першої інстанції визнав обґрунтованою суму штрафу 1160, 05 грн.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування (а.с. 9) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії у розмірі 359, 10 грн., тобто загальний розмір заборгованості відповідачки перед банком зменшився відповідно на вищевказану суму. Відповідно, таким чином, зменшується також і розмір штрафу (процентна складова), визначеного кредитним договором, із розрахунку 5% від загальної суми.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що нарахований штраф (процентна складова) підлягає стягненню з відповідачки з розрахунку 5% від загальної суми заборгованості (без врахування пені та комісії), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 16303,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 6538,84 грн., а всього 22 841, 84 грн.

Відтак, розмір штрафу (процентна складова) підлягає зменшенню з 1160, 05 грн. до 1142, 09 грн. (5% від 22 841, 84 грн.)

Посилання ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності щодо сплину кінцевого строку погашення кредиту 11.10.2011 року, тобто одночасно із стартом нового карткового рахунку (після зміни умов кредитування) не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, виходячи із таких підстав.

Суд першої інстанції вірно давши оцінку доказам, встановив, що підставою випуску картки були зміни умов кредитування відповідача та збільшення кредитного ліміту, тобто підстав вважати, що картка перевипускалась автоматично, у зв'язку із закінченням строку її дії немає.

Відповідачка погодилась із змінами умов кредитування, збільшення ліміту картки та переведенням заборгованості по попередній картці на кредитку «Універсальна GOLD Licht», картка «Універсальна GOLD Licht» була випущена не у зв'язку з закінченням строку дії попередньої картки, а у зв'язку із змінами умов договору за погодженням відповідачки.

Відповідно до змінених умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 строк дії картки - до жовтня 2013 року, що не заперечувалося самою відповідачкою.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Тобто, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення всієї суми коштів у межах дії строку картки.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно розрахунку наданого банком ОСОБА_2 протягом 2011-2014 років здійснювала платежі в рахунок часткового погашення заборгованості, останній платіж в погашення кредиту був здійснений у грудні 2014 року.

Таким чином, враховуючи, що позов пред'явлений у травні 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустив трирічний строк для звернення до суду.

Тому посилання ОСОБА_2 про необхідність застосування строків позовної давності є безпідставними.

За вказаних обставин, рішення суду не суперечить правовій позиції, яка міститься у Постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, так як судом встановлено, що картка перевипускалась не автоматично, позивач звернувся до суду в межах строку дії картки, а відповідач, крім того, вчиняла дії, що свідчать про визнання боргу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує на існування розбіжностей в Умовах та правилах надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутності доказів, що саме із цими умовами вона була ознайомлена та посилається на правову позицію викладену, у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься у вищевказаній постанові.

Так, у правовій позиції, яка викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15, зокрема, зазначено: виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими.

Тобто, правовий висновок Верховним Судом України зроблений щодо застосування збільшеного строку позовної давності, питання застосування якого у даному випадку не стоїть, та необхідності доведення ознайомлення відповідача із умовами договору.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги зміст Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем при поданні позовної заяви редакція яких діяла на момент укладення між сторонами кредитного договору, що підтверджується наказом банку про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для ПАТ КБ «ПриватБанк» і усіх дочірніх банків від 06.03.2010 року.

Крім того, умови кредитного договору, в тому числі: штрафні санкції (500 грн. + 5% від заборгованості за кредитом) також зафіксовані у довідці про умови кредитування, які підписані відповідачкою.

Не підтверджується матеріалами справи посилання апелянта на ту обставину, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, оскільки, із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду детальний розрахунок заборгованості по своїх заявлених вимогах на 4 сторінках починаючи із 13.10.2011 року по 31.03.2015 року (а.с 5,6).

При цьому, доказів, які б ставили під сумнів даний розрахунок стороною відпоівдача суду не надано.

Не можуть також бути підставою для задоволення апеляційної скарги доводи ОСОБА_2 щодо ненаведення судом першої інстанції розрахунку заборгованості.

Так, як передбачено ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Тобто, само по собі, ненаведення розрахунку заборгованості не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду.

При цьому, колегія суддів перевіряючи правильність стягнутої суми приходить до висновку, що заборгованість по кредиту станом на 31.03.2015 року складається із вірно визначеної судом першої інстанції заборгованості за кредитом у сумі 16303 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 6538, 84 грн. (в т.ч. залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 769, 37 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 5769, 47 грн.), штрафу 500 грн. (фіксована частина), та визначеної судом апеляційної інстанції процентної складової штрафу у розмірі 1142, 09 грн., а всього сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить -. 24 483, 93 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду в частині розміру штрафу (процентна складова) підлягає зміні шляхом зменшення з 1160, 05 грн. до 1142, 09 грн. (5% від 22 841, 84 грн.)

Відповідно, рішення суду в частині розміру загальної суми заборгованості за кредитним договором також підлягає зміні з 24 501, 89 грн. до 24 483, 93 грн., а також з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України слід змінити суму стягнутого з відповідачки судового збору з 245, 02 грн. до 244, 84 грн.

У іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2015 року- змінити в частині стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" суми штрафу (процентна складова) з 1160, 05 грн. до 1142, 09 грн., зменшити загальний розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором з 24 501, 89 грн. до 24 483, 93 грн., а також стягнутого з відповідачки судового збору з 245, 02 грн. до 244, 84 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

С.Б. Бутенко

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль