Справа № 301/1710/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Кушницької сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, про скасування рішень сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_5 та Кушницької сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, про скасування рішень сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку №20 в с. Кушниця, по вул. Лужок (раніше вул. Горького), Іршавського району, згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах, виданого на підставі рішення виконкому Іршавської районної ради народних депутатів №151 від 26.05.1982 року. Будівництво здійснювалось на підставі будівельного паспорта земельної ділянки, дозволу на право виконання будівельних робіт та проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового фонду, також виданого на підставі рішення виконкому Іршавської районної ради народних депутатів №151 від 26.05.1982 року. Для проведення будівництва вказаного будинку 12.05.1982 року було видано акт про відведення земельної ділянки площею 700 м.кв., довжиною 27 м. та шириною 32 м.

Рішенням 6-ої сесії 22 скликання Кушницької сільської ради від 23.04.1997 року позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га за адресою с. Кушниця, вул. Лужок, 20, Іршавського району.

На підставі Рішення чотирнадцятої сесії четвертого скликання Кушницької сільської ради від 25.06.2004 року, 02 серпня 2004 року позивачу було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р4 №069312, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №300, в якому вказана площа належної позивачу земельної ділянки 0,0639 га.

При зверненні до землевпорядної організації з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку, позивач дізнався, що розмір належної йому земельної ділянки фактично складає 0,058 га, тобто не відповідає розміру, вказаному у рішенні Кушницької сільської ради від 23.04.1997 року, в той час як розмір земельної ділянки суміжного землевласника ОСОБА_6 залишився незмінним - 0,14 га. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до Кушницької сільської ради, де позивачу було розяснено, що спеціалістами при проведенні обмірів земельної ділянки за допомогою рулетки була допущена помилка, запропонували звернутися в суд.

Просив суд скасувати рішення Кушницької сільської ради від 19.08.2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5А.», та рішення від 14.04.2015 року «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5А.».

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у тому числі через представників, причини неявки суду не повідомив ( а.с.73,77).

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що у свій час мати позивача та бабка відповідача не справедливо розділила земельну ділянку, яка колись належала батькові позивача, між сторонами. Внаслідок чого, наявна в користуванні позивача земельна ділянка є меншою, ніж ділянка відповідача. Оскільки для обслуговування будинку і господарських будівель позивачеві не достатньо наявної в його користуванні земельної ділянки, просила виділити позивачу земельну ділянку більших розмірів. Підтвердила, що огорожу по перимерту земельної ділянки позивач поставив ще при будівництві будинку, тобто у 1983 році. З тих пір огорожа не пересувалася, земельною ділянкою за огорожею сімя позивача ніколи не користувалася. Вважала, що відповідачка незаконно користується земельною ділянкою розміром 0,14 га та поскільки у свій час позивач особисто облаштував огорожу, щоб відгородитися від матері - ОСОБА_7, він може цю ж огорожу перенести в бік земельної ділянки відповідача, яка є більшою за розміром, ніж його земельна ділянка. Державний акт на право власності на землю розміром 0,0639 га від 02.08.2004 року, що виданий позивачу, ним не оскаржувався.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала і пояснила, що при виготовленні позивачем технічної документації на землю та проведені обмірів земельної ділянки виявилося, що її розмір становить 0,0580 га, що є значно меншим, ніж визначено у державному акті 0,0639 га та в рішеннях сільради про передачу земельної ділянки у власність 0,07 га та 0,08 га. Вважала, що рішення сільради про передачу земельної ділянки у власність відповідача підлягають скасуванню, оскільки розмір земельної ділянки позивача зменшився, у той час, як розмір земельної ділянки відповідача залишився незмінним, а технічна документація про передачу відповідачу земельної ділянки виготовлена та затверджена з порушенням закону.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, згідно якої позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення, справу просила розглянути в її відсутність (а.с.30).

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що бетонна огорожа між ділянками сторін була споруджена самим позивачем ще у 1983 році і з тих пір нікуди не пересувалася. Позивач ніколи не користувався земельною ділянкою за встановленою ним огорожею. Згідно державного акту від 02.08.2004 року позивачу передано у власність ділянку розміром 0,0639 га, вказаний акт є чинним. Межі земельної ділянки визначалися по їх фактичному використанню. У 2011 році відповідачка отримала в подарунок житловий будинок, який розташований на земельній ділянці розміром 0,14 га, яка перебувала у користуванні попереднього власника будинку ОСОБА_7 У такому ж розмірі земельна ділянка передана у власність відповідача та нею оформлено право власності на земельну ділянку. Питання приватизації земельної ділянки відповідачки вже було предметом судового розгляду та рішенням Іршавського райсуду від 18.12.2014 року вимоги ОСОБА_5 задоволено. Вважала, що оскаржуваними рішеннями сільради не порушено прав позивача, доказів порушення меж земельної ділянки чи самовільного захоплення земельної ділянки позивача відповідачкою не має, тому просила відмовити в позові.

Представник Кушинцької сільської ради Іршавського району в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, приични неявки суду не повідомив ( а.с.52,70, 78).

Представник Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, згідно просив розглянути справи без його участі (а.с. 74).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 14 Конституції України та ст. ст. 1, 2 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Кушниця, вул. Лужок, 14, Іршавського району, згідно договору дарування від 04.04.2011 року (а.с. 79). Згідно вказаного договору дарування, відчужуваний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,14 га, кадастровий номер :03:001:0158.

Право власності на нерухоме майно ОСОБА_5 зареєстровано в КП «Іршавське БТІ» 13.04.2011 року за №489 (а.с. 80).

Згідно ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Рішенням двадцятої сесії шостого скликання Кушницької сільської ради від 19.08.2014 року ОСОБА_5, мешканці с. Кушниця, вул. Лужок, 14, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,14 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Лужок, 14 (а.с. 5).

Рішенням Іршавського райсуду від 18.12.2014 року задоволено позов ОСОБА_5 до Кушницької сільради та ОСОБА_4: визнано за ОСОБА_5 право на приватизацію земельної ділянки площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Лужок, 14, без погодження та підписання акту погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_4 ( а.с.87-88).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2015 року рішення Іршавського райсуду від 18.12.2014 року залишено без змін ( а.с.89-90).

Рішенням двадцять четвертої сесії шостого скликання Кушницької сільської ради від 14.04.2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Кушниця, вул. Лужок, 14, кадастровий номер :03:001:0158 ( а.с.6).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,14 га в с. Кушниця, вул. Лужок, 14, кадастровий номер :03:001:0158, зареєстрована 28.04.2015 року на праві власності за позивачкою ОСОБА_5 ( а.с.81, 82).

Вказане свідоцтво про право власності ніким не оскаржено і є чинним.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняті Кушницької сільрадою (як субєктом владних повноважень) рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Дана правова позиція висловлена ВСУ у постанові №21-405а14 від 11.11.2014 року.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.

Виходячи з цього, суд повинен встановити, чи дійсно внаслідок прийняття оскаржуваних рішень відповідачами порушено право позивача ОСОБА_4, як власника земельної ділянки, що розташована в с. Кушниця, вул. Лужок, 20, Іршавського району.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням чотирнадцятої сесії четвертого скликання Кушницької сільської ради від 25.06.2004 року ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0,0639 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Кушинця, вул. Лужок, 20 ( а.с. 86).

На підставі вказаного рішення, 02 серпня 2004 року позивачу ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р4 №069312, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Кушниця, вул.Лужок, №20, Іршавського району. Згідно даного державного акту розмір ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,0639 га ( а.с.7).

Ні рішення Кушницького сільради від 25.06.2004 року, ні державний акт на землю серії Р4 №069312 від 02.08.2004 року позивачем не оскаржувалися, отже є чинними.

За таких обставин, посилання представників позивача на те, що позивачу згідно наказу по садівничому радгоспу «Зоря комунізму» №69 від 12.04.1982 року має належати земельна ділянка розміром 0,07 га, а відповідно до рішення 6-ої сесії 22 скликання Кушницької сільради від 23.04.1997 року розміром 0,08 га ( а.с.13, 85), є безпідставним.

Отже, згідно державного акту на землю №069312 від 02.08.2004 року позивач ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Кушниця, вул.Лужок, №20, площею 0,0639 га.

З пояснень представників позивача вбачається, що при виготовленні технічної документації на землю та проведенні обмірів земельної ділянки було встановлено, що у фактичному користуванні позивача ОСОБА_4 знаходиться земельна ділянка площею 0,0580 га. Дана обставина підтверджується збірним кадастровим планом земельної ділянки ( а.с.14).

При цьому, представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що земельна ділянка позивача межує з ділянкою відповідачки ОСОБА_5 та землями загального користування; огорожу по всьому периметру земельної ділянки споруджував сам позивач у 1983 році під час будівництва будинку. З того часу існує і бетона огорожа, яка відділяє земельні ділянки сторін. Вказана огорожа в бік ділянки позивача відповідачкою не пересувалася. Земельною ділянкою за огорожею позивач та його сімя ніколи не користувалися.

Вказані обставини підтверджені і рішенням Іршавського райсуду від 18.12.2014 року та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.02.2015 року.

Всі доводи позивача зводяться до того, що батько та дідо сторін хотів поділити належну колись йому ділянку між дітьми порівну. Оскільки земельна ділянка, що перебуває у власності позивача, є меншою за розміром, ніж земельна ділянка відповідача, що є несправедливим, та позивачеві не вистачає для обслуговування будинку та господарських будівель земельної ділянки, якою він володіє, йому слід виділити частину земельної ділянки відповідачки.

При цьому, належних і допустимих доказів про порушення відповідачкою меж земельної ділянки позивача, самовільне захоплення відповідачкою земельної ділянки позивача, а також про яке-небудь право позивача на частину земельної ділянки, яка передана у власність відповідачці ОСОБА_5, а раніше перебувала у користуванні колишнього власника будинку ОСОБА_7, суду не надано.

Отже, позивачем не надано суду доказів порушення його прав та законних інтересів внаслідок прийняття Кушницькою сільрадою оскаржуваних рішень.

За таких обставин, суд вважає позов ОСОБА_4 безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 118, 120, 122, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 21, 377 ч.1 ЦК України, Рішенням КСУ від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст. ст. 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 292, 360-7 ЦПК України,

р і ш и в :

у задовленні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Кушницької сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, про скасування рішення 20 сесії 6 скликання Кушницької сільської ради від 19 серпня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5А.» та рішення 24 сесії 6 скликання Кушницької сільської ради від 14 квітня 2015 року «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5А.» - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час прголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських