Справа №489/9264/14-ц 15.09.2015 15.09.2015 15.09.2015
Провадження №22-ц/784/2196/15
Головуючий по 1 інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 44 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

при секретарі судового засідання - Гордійчук С.С.,

з участю представника позивача - Статкевської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2015 року

за позовом виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради « Південь», про виселення

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради « Південь», про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування жилим приміщенням,

встановила:

10 грудня 2014 року виконком Миколаївської міської ради ( далі - виконком ММР) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради « Південь» ( далі - ЖКП ММР»Південь»), про виселення .

Позивач зазначав, що до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва належить двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 27.5 кв.м.

Відповідальним квартиронаймачем була ОСОБА_5, яка була зареєстрована та проживала у даній квартирі з 06 серпня 1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Її було знято з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою, а квартира закрита балансоутримувачем ЖКП ММР «Південь», оскільки в ній ніхто не проживав.

Здійснюючи контроль за схоронністю житлового фонду, працівниками ЖКП ММР «Південь» було виявлено зміну замків на вхідних дверях квартири. Згодом встановлено, що в спірній квартирі проживає відповідач.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 самовільно вселився до спірної квартири, на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов не перебуває, за вказаною адресою не зареєстрований та не є членом сім'ї померлої ОСОБА_5, позивач просив виселити його зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

29 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до виконкому ММР про визнання членом сім'ї наймача та визнання за ним права користування цією квартирою.

В обґрунтування позову зазначав, що померла ОСОБА_5 є його матір'ю. Спірну квартиру вона отримала відповідно до ордеру на себе та членів своєї сім'ї. 06 серпня 1996 року, вселившись до квартири, зареєструвала його за спірною адресою, де він фактично мешкає по теперішній час.

З врахуванням вказаних обставин, просив визнати його членом сім'ї ОСОБА_5, визнати на ним право користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16 червня 2015 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2015 року, ухвалою суду від 20 липня 2015 року про усунення описки, позов виконкому Миколаївської міської ради задоволено. Виселено ОСОБА_3 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву - задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з нормами ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

За приписами ч.3 ст. 61 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією( а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер.

За змістом ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи положення ст.ст.58-60 ЦПК України при ухваленні рішення, суд оцінює докази з урахуванням вимог про їх належність та допустимість.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі ЖКП ММР «Південь».

З метою поліпшення житлових умов рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №313 від 28 червня 1996 року ОСОБА_5 на склад сім'ї із 2-х осіб ( вона та син) було надану вищевказану квартиру ( а.с.136).

ОСОБА_5 вселилася до спірної квартири, де з 06 серпня 1996 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала, виконуючи свої обов'язки наймача по утриманню жилого приміщення ( а.с. 5, 35)

За даними поквартирної картки, довідки ЖКП ММР «Південь» у спірному жилому приміщенні окрім ОСОБА_5 ( з часу вселення) інших зареєстрованих осіб не було. За вказаною адресою її син ОСОБА_6 не вселявся та зареєстрований не був ( а.с. 5, 97,98).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження, виданого 07 квітня 2015 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень станом на 07 квітня 2015 року - відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 ( а.с. 36-38, 76).

Згідно з матеріалами справи, до вселення в спірне приміщення ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2, яку вона отримала у встановленому законом порядку. Там же разом з батьком був зареєстрований та проживав відповідач ОСОБА_3 Тобто, після вселення матері до квартири АДРЕСА_1, відповідач зберігав за собою право користування іншим жилим приміщенням. До спірної квартири вселився лише після смерті матері.

07 травня 2012 року ним було отримано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: довідкою сектору адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області, довідкою про склад сім'ї, копією заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2011 року ( а.с.12, 45, 141).

Як вбачається із довідки ЖКП ММР «Південь» заборгованість по квартирній платі складає 3604 грн.80 коп.( а.с.7)

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 до спірного жилого приміщення на час дії ордеру не вселявся, обов'язків члена сім'ї наймача ні до смерті ОСОБА_5, ні після її смерті не виконував, спільне господарство з наймачем квартирі не вів, зберігав за собою право постійного користування іншим приміщенням, де був зареєстрований та проживав, а згодом скористався своїм правом на приватизацію цього житла. А відтак спростовують доводи апеляційної скарги про вселення відповідача до спірної квартири, проживання та виконання своїх обов'язків як члена сім'ї наймача та наявність підстав для визнання за ним права користування нею.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, що виникли між сторонами, дав їм належну оцінку, правильно застосував норму матеріального права, правомірно послався на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», законно і обґрунтовано задовольнив вимоги первісного позову, та відмовив у задоволенні зустрічного позову, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 303, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: