Справа № 161/4883/14-ц Провадження № 22-ц/773/16/15 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Покликалась на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.03.2004 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1399 га на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 03.10.2012 року.

Стверджує, що ОСОБА_3 відступив від визначеної генпланом забудови села межі довжиною 50 м, що розділяє їх ділянки, в бік належної їй ділянки близько на 4 м, самовільно захопивши таким чином частину земельної ділянки площею приблизно 0,020 га. Крім того, відповідач на самовільно зайнятій ділянці знищив насаджені нею кущі та фруктові дерева, облаштувавши вглиб по всій довжині фундамент з метою встановлення огорожі.

Позивач вважає, що внаслідок самовільного захоплення ОСОБА_3 належної їй частини земельної ділянки, порушено її права як власника, оскільки позбавлено можливості користуватись та розпоряджатись спірною земельною ділянкою.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 17.03.2004 року земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення встановленого відповідачем фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натуру меж, що розділяє її та відповідача ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови АДРЕСА_2.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Ухвалено зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 17.03.2004 року, земельною ділянкою 0,1400 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, надвірних будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1, шляхом знесення встановленого ОСОБА_3 фундаменту для огорожі довжиною 50 м та перенесення в натуру меж, що розділяє належні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельні ділянки, на межу визначену генеральним планом забудови АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, поклиючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування цих обставин.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.03.2004 року, виданим на підставі договору дарування від 22.12.2003 року серії НОМЕР_3, є власником земельної ділянки площею 0,1400 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а. с. 6).

В свою чергу відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1399 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 про що видано державний акт серії НОМЕР_2 (а. с. 26).

В судовому засіданні встановлено, і дана обставина не оспорювалась жодною із сторін, що вищезгадані земельні ділянки є суміжними, відтак позивач та відповідач є суміжними землекористувачами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків, у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними (ст. 106 ЗК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України.)

Звертаючись до суду з позовом позивач, як власник земельної ділянки, вказувала про самовільне захоплення ОСОБА_3 належної їй частин земельної ділянки і як наслідок незаконне встановлення останнім фундаменту для огорожі. ОСОБА_1 стверджувала про порушення ОСОБА_3 твердих межових знаків між їхніми земельними ділянками.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст. 107 ЗК України.)

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 1,7 ст. 79-1 ЗК України.)

З матеріалів справи вбачається, що як позивачем так і відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а. с. 33-38).

При цьому слід зауважити, що в матеріалах даних документацій містяться акти про погодження меж суміжними землекористувачами. Відмова ОСОБА_1 у погоджені ОСОБА_3 наявної між їх земельними ділянками межі була визнана Боголюбським сільським головою безпідставною про що зроблено відповідну відмітку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказувала, що на той час коли ОСОБА_3 виготовляв технічну документацію, між їхніми ділянками були відсутні тверді межові знаки. Їх відсутність вона не змогла пояснити. В свою чергу ОСОБА_3 суду пояснив, що після комплексу проведених робіт, а саме: топографо-геодезичних, картографічних та робіт із землеустрою, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки його земельна ділянка була закріплена межовими знаками, які він не змінював.

Також слід зауважити, що ОСОБА_3 є вторинним власником земельної ділянки площею 0,1399 га по АДРЕСА_1. Дана земельна ділянка придбана ним у ОСОБА_5, в свою чергу останній придбав дану земельну ділянку у ОСОБА_6 В матеріалах справи містяться технічні документації із землеустрою щодо складання державних актів як ОСОБА_6, так і ОСОБА_5. З часу придбання ОСОБА_3 даної земельної ділянки її конфігурація та розміри в сторону збільшення не змінились. В судді апеляційної інстанції позивач вказувала, що з попередніми власниками жодних конфліктів щодо межі не було, при цьому не заперечувала, що дані особи не користувалась даною земельною ділянкою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України.)

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до висновку № 7084-7086 судової земельно-технічної експертизи від 26.08.2015 року проведеної Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а. с. 199-205) судовому експерту не вдалось встановити накладення земельної ділянки належної ОСОБА_3 на земельну ділянку, належну ОСОБА_1, що знаходиться в с. Тарасове Луцького району по вул. Володимирській. При цьому в описовій частині даного висновку експерт зазначив, що при аналізі «Публічної кадастрової карти України» встановлено, що досліджуванні земельні ділянки не є суміжними. Разом з тим, за даними досліджених дисків з топографо-геодезичними зйомками, які надіслані 26.05.2015 року, було встановлено, що при накладені топографо-геодезичних зйомок одна на одну (із збереженням координатної прив'язки) встановлено, що дані земельні ділянки є суміжними та не накладаються, розміщення даних земельних ділянок експерт відобразив на відповідній схемі (а. с. 204). Натомість з досліджених дисків з топографо-геодезичними зйомками, які надіслані 10 червня 20015 року було встановлено, що при накладені топографо - геодезичних зйомок одна на одну досліджуванні земельні ділянки є суміжними та накладаються. Площа земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1 становить 132 кв.м., встановлені обставини відображені у схемі, яка надана як додаток до висновку.

З врахуванням вищезгаданого висновку експертизи (відсутність однозначної відповіді на поставлені судом питання) та беручи до уваги положення ст. 150 ЦПК України судом було роз'яснено сторонам право на заявлення клопотання про призначення повторної (додаткової) експертизи. Однак сторони таким правом не скористались.

Відтак з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов'язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів розглядає справу по наявних у ній доказах.

Звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження заявлених вимог, щодо накладення земельної ділянки належної ОСОБА_3 на земельну ділянку позивача, ОСОБА_1 надала виконавчу зйомку, проведену ПП «Юком». Однак, на думку суду, даний документ не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки не відомо ким і коли вносилась інформація в даний документ, щодо розміщення земельних ділянок. В матеріалах справи (а. с. 8-10) міститься копія даної зйомки, на якій червоним кольором відображено форми та площини земельних ділянок, які мають відповідати генеральному плану забудови с. Тарасове. Ким зроблені нанесення червоним кольором позивач не змогла пояснити.

Разом з тим, як вбачається з даної зйомки, при врахуванні зображень зроблених чорним кольором (фактичне розташування земельних ділянок) та зображень зроблених червоним кольором (розміщення земельних ділянок за генеральними планом забудови) усього масиву по АДРЕСА_1, починаючи відлік від приміщення названого «Дитячий садок», має місце зміщення усіх земельних ділянок масиву з нахилом у праву сторону, включаючи земельні ділянки позивача та відповідача.

В суді першої інстанції про відхилення в межах усіх земельних ділянок масиву стверджували сільський голова та землевпорядник Боголюбської сільської ради.

Безпідставними є твердження позивача та його представника про невідповідність фактичних розмірів і площі земельної ділянки ОСОБА_1 розмірам і площам вказаним у державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.03.2004 року, у зв'язку з самовільним зайняттям ОСОБА_3 частини належної їй земельної ділянки. За змістом висновку експертизи від 26 серпня 2015 року не вбачається у зв'язку з чим відбулось зменшення земельної ділянки, належної позивачу. Інші докази, які б свідчили, що у зв'язку із накладенням належної ОСОБА_3 земельної ділянки на земельну ділянку належну ОСОБА_1, зменшилась її площа та розмір, у матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не подано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б вказували про порушення ОСОБА_3 земельних прав позивача ОСОБА_1, а відтак суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог та його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі")

За таких обставин задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі, при відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують заявлені вимоги, порушуватиме законні права та інтереси інших землекористувачів, а зокрема ОСОБА_3, що є недопустимим.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2014 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Рішення набрало законної сили 16 жовтня 2015 року

Суддя Апеляційного суду З.А. Бовчалюк

Волинської області

Помічник заступника голови С.І. Александрова

Апеляційного суду Волинської області