АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №210/3818/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/2229/К/15 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія № 54 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Теличко Оксани Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3, в інтересах якого діяв ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Криворізький Національний Університет» (далі - ДВНЗ «КНУ», Університет) про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, в якому просив поновити його з дати звільнення 31.08.2013 року на роботі на посаді доцента кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами в ДВНЗ «КНУ»; стягнути з ДВНЗ «КНУ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31 серпня 2013 року до дня поновлення на роботі, який складає 2195,37 грн. за кожен місяць.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що в 2011 році Криворізький економічний інститут, де позивач працював доцентом, було включено до складу ДВНЗ «Криворізький національний університет». В 2012 році усі викладачі університету були переведені на контрактну форму трудових договорів, і з позивачем було укладено контракт на три роки: з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року. В червні 2013 року, позивача було сповіщено про те, що з нового навчального року він повинен брати участь в конкурсі для подальшої роботи в університеті, і тому його буде звільнено згідно контракту. 24 липня 2013 року, позивачеві виповнилося 60 років і він отримав право на пенсію за віком на загальних засадах соціального страхування. 31 серпня 2013 року, його було звільнено з ДВНЗ «КНУ» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Спроби позивача ОСОБА_3 продовжити трудову діяльність в університеті шляхом участі у конкурсі на посаду доцента ні до чого не призвели, з яких причин йому не пояснювали. З моменту звільнення з роботи і по теперішній час він не працює. 24 січня 2014 року, позивачеві виповнилося 60 років та 6 місяців, і відповідно до Закону України «Про наукову та наукову-технічну діяльність» він отримав право і перейшов на пенсію за віком як науковий працівник. Керуючись ст.24 вищевказаного закону, позивач звернувся із заявою до керівництва ДВНЗ «КНУ» з проханням надати грошову допомогу в розмірі шести окладів, плюс надбавки у зв'язку з виходом на наукову пенсію за віком, як науковий працівник.

Позивачем було отримано відповідь, в якій було вказано про те, що така допомога надається у зв'язку з виходом на пенсію, а його було звільнено у зв'язку із закінченням дії контракту, а тому він не має права на дану допомогу.

Однак при огляді наказу №55-к від 23 серпня 2012 року та оригіналу контракту ним та його представником було встановлено, що в контракті виправлено кінцеву дату закінчення контракту 31 серпня 2013 рік - цифра три виправлена шляхом зарисовки сумішшю «штрихом». Отже, контракт був складений вже не на три роки, а на один. Потім при огляді Наказу №55-к від 23 серпня 2012 року, який позивач отримав 04 квітня 2014 року останнім встановлено, що у всіх колег позивача контракти укладено на три роки, а в нього на один, однак він пам'ятає, що писав заяву на три роки.

Крім того, позивач зазначив, що дата «31 серпня 2013 року» (дата звільнення позивача та дата закінчення контракту) припадає на вихідний день, а дата «31 серпня 2015 року» (дата закінчення контракту який укладався на три роки) припадає на робочий день - понеділок.

24 червня 2014 року позивачеві було надано копії вищевказаних документів. На них позивачем також було помічено виправлення дати «31 серпня 2015 року» на «31 серпня 2013 рік».

На підставі викладеного, на думку позивача заява і обидва контракти були підробленні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом матеріального та норм процесуального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку представника позивача суд першої інстанції упереджено поставився до позиції позивача. Зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу про законність звільнення, при цьому не звернув уваги на доводи позивача щодо фальсифікації документів. Заявник апеляційної скарги вважає, що судом проігноровано висновок експертного дослідження. Наголосив на тому, що мала місце підробка контракту в частині дати його закінчення. Також представник позивача зазначив, що позов подано в межах місячного строку, оскільки про порушення його права позивач фактично дізнався 24 червня 2014 року коли звернувся за правовою допомогою до свого представника і лише тоді вони помітили факт підроблення документів.

Крім того, представник позивача в апеляційній скарзі зазначив, що на момент ухвалення рішення строк дійсного контракту (31.08.2015 року) сплив, тому поновити його на роботі немає можливості, у зв'язку із чим суд був зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону, тобто в даному випадку вказати дату 31 серпня 2015 року. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають стягненню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу №65-к від 30 серпня 2007 року, ОСОБА_3 було прийнято на посаду доцента за страховим трудовим договором, як обраний за конкурсом до Криворізького економічного інституту ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (а.с.8).

Постановою КМУ від 21 березня 2011 року №280, Указом Президента України від 24 травня 2011 року №599/2011 Криворізький економічний інститут ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» реорганізовано у ДВНЗ «Криворізький національний університет», що також вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с.8).

Трудові відносини між навчальним закладом та його працівниками врегульовано положенням про кадрову комісію з розгляду питань щодо оформлення трудових відносин із науково-педагогічними працівниками ДВНЗ «Криворізький національний університет» (а.с.99-105), наказом №263 від 21 травня 2012 року, «Про вдосконалення порядку оформлення трудових відносин з науково-педагогічними працівниками» (а.с.106, 107-108).

Із заяви позивача ОСОБА_3 від 08 червня 2012 року на ім'я в.о. ректора ДВНЗ «Криворізький національний університет» вбачається, що останній звернувся із проханням продовження контракту на роботу на посаді доцента кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами на 0,85 ставки строком на три роки з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року, яку було погоджено в.о. директора інституту, деканом та завідуючим кафедрою (а.с.47).

З наказу в.о. ректора Ступнік М.І. №55-к від 23 серпня 2012 року «Про продовження контракту» вбачається, що між позивачем ОСОБА_3 та навчальним закладом Криворізький економічний інститут ДВНЗ «Криворізький національний університет» було досягнуто згоди щодо продовження контракту на посаду науково-педагогічного працівника з 29 серпня 2012 року по 31 серпня 2013 року (а.с.12-13). Дана обставина також вбачається з контракту з науково-педагогічним працівником від 27 серпня 2012 року (а.с.48).

З наказу №50-к від 17 травня 2013 року «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)» (а.с.30-31) та аркушу ознайомлення з наказом (а.с.32), встановлено, що позивач ОСОБА_3 повідомлявся про закінчення терміну дії його контракту з науково-педагогічним працівником від 27 серпня 2012 року. При цьому зі слів сторін судом встановлено, що з якимись запереченнями чи зауваженнями щодо винесеного наказу позивач ОСОБА_3 не звертався до керівництва навчального закладу.

З витягу з протоку №23 засідання кафедри інноваційного менеджменту та управління бізнес-процесами Криворізького економічного інституту ДВНЗ «Криворізький національний університет» від 21 червня 2013 року, вбачається, що на засіданні викладачам кафедри ІМУБП, строк трудових договорів (контрактів) яких закінчився (наказ №50-к від 17 травня 2013 року «Про попередження щодо закінчення терміну дії строкових трудових договорів (контрактів)», було рекомендовано прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад не тільки кафедри ІМУБП, а і інших кафедр ДВНЗ «КНУ» (а.с.35).

З витягу з наказу №87-к від 23 серпня 2013 року «Про звільнення» вбачається, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (строкового трудового договору) (а.с.28).

З копії аркушу ознайомлення з наказом від 23 серпня 2013 року №87-к «Про звільнення» вбачається, що позивача ОСОБА_3 було ознайомлено з його змістом. При цьому зі слів сторін судом також встановлено, що з якимись запереченнями чи зауваженнями щодо винесеного наказу про звільнення позивач ОСОБА_3 не звертався до керівництва навчального закладу.

Отже відмовляючи в задоволенні позивних вимог, суд виходив з пропуску позивачем місячного строку для звернення з вказаним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, з наказом про звільнення №87-к від 23 серпня 2013 року позивача ОСОБА_3 було під розпис ознайомлено 30 серпня 2013 року, а до суду з даним позовом позивач звернувся лише 01 липня 2014 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, про який заявлено представником відповідача в запереченні проти позову (а.с.26-27), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги і посилання ОСОБА_3 та його представника в позовній заяві на те, що про порушення його трудового права позивачу стало відомо 24 червня 2014 року, коли він звернувся до представника ОСОБА_1, при цьому копії спірного наказу та контракту позивач отримав в квітні 2014 року, не приймаються до уваги колегією суду, оскільки із спірним наказом позивача було ознайомлено під підпис 30 серпня 2013 року, тоды ж видано турдову книжку із записом про звільнення саме на підставі закінчення строку дії контракту і саме з того часу позивач міг дізнатись й фактично дізнався про порушення його права на працю.

При цьому у позові ані позивачем, ані його представником не наведено взагалі жодного обґрунтування поважності пропущення місячного строку звернення до суду з даним трудовим спором в період з квітня 2014 року, коли зі слів самого позивача, ним отримано копії спірного наказу та контракту.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду, фактично є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та зводяться до їх переоцінки. Проте у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: