Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/806/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 47 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 та просив зобов'язати відповідачів демонтувати паркан та будівлі між земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1, та земельною ділянкою по АДРЕСА_2, а також привести захоплену частину земельної ділянки у попередній стан (прибрати бетон, щебінь). В обґрунтування позову зазначав, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 йому належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0356 га. У 2010 році сусідом було проведено будівельні роботи та пересунуто паркан на відстань 2,15 м в його сторону, внаслідок чого він не може користуватись 98 кв.м власної земельної ділянки. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0356 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 і призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель (а.с. 5).

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З пояснень позивача ОСОБА_1 та його представника в суді апеляційної інстанції вбачається, що вимога демонтажу паркану та приведення земельної ділянки у попередній стан по АДРЕСА_2 стосується Малинської міської ради, оскільки вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності міста, а демонтаж будівлі повинен здійснити ОСОБА_2 (а.с. 93).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р.- і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2.

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 до Малинської міської ради про демонтаж паркану та приведення земельної ділянки у попередній стан є безпідставною, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_2 перебуває у володінні ОСОБА_2, а не міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12 грудня 2003 року № 312 затверджено Порядок планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до п.5.4 Порядку в акті перевірки державний інспектор зазначає: дату та місце складання акта; посаду та прізвище інспектора (інспекторів), який (які) проводив (проводили) перевірку; посади та прізвища осіб, які були залучені до перевірки; посади та прізвища представника юридичної особи чи прізвище фізичної особи, які були присутні при перевірці; місцезнаходження юридичної чи фізичної особи, які перевіряються; місце розташування земельної ділянки, її площу згідно із земельно-кадастровою документацією та фактичну площу, яка використовується; категорія земель та склад угідь; цільове призначення та фактичний стан використання (освоєння) земельної ділянки; наявність документів, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; обставини порушення земельного законодавства; суть порушення з посиланням на акти чинного законодавства, вимоги яких порушені.

За вимогами п.5.6 в акті наводиться план-схема місця розташування земельної ділянки (схематичний абрис чи викопіювання з картографічних матеріалів планів земельної ділянки з прив'язкою до місцевості та зазначенням суміжних землекористувачів). На плані-схемі вказується загальна площа земельної ділянки та площа, на якій виявлено порушення (самовільне зайняття тощо).

Таким чином, факт порушення земельного законодавства (самовільне зайняття частини земельної ділянки) може підтверджуватися актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним Державною Інспекцією з контролю за використанням і охороною земель або її територіальним органом, у встановленому порядку та визначеній вказаним Порядком формі.

ОСОБА_1, звертаючись з вимогою до ОСОБА_2 про демонтаж будівлі погребу, доказів того, що позивач самовільного зайняв частину його земельної ділянки не надав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України позивачу було роз'яснено його права та обов'язки та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Проте, клопотань про призначення в справі відповідної судової експертизи для з'ясування питання чи порушуються права позивача внаслідок зведення відповідачем паркану та погребу ОСОБА_1 та його представник до суду не заявляли.

Із збірного кадастрового плану суміжних власників та землекористувачів, на що посилається апелянт, не вбачається порушення прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: