У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до повного товариства «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» про стягнення коштів, за касаційною скаргою повного товариства «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» на рішення апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у жовтні 2010 року звернулася до повного товариства «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» (далі - ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД») для отримання позики, однак при оформленні договорів позики позикодавцем за цими договорами вказаний був ОСОБА_4 Згідно з укладеними 16 жовтня 2010 року, 15 квітня 2011 року та 23 серпня 2011 року договорами позики вона отримала грошові кошти відповідно в сумі 917 025 грн 36 коп., що за курсом Національного банку України становило 115 950 доларів США, 290 406 грн 87 коп., за курсом - 36 437,50 доларів США та 411 252 грн, за курсом - 51 600 доларів США. Зазначала, що кошти отримувала в приміщенні ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» без жодних видаткових документів, а погашала позику шляхом внесення готівки в доларах США в касу ПТ «Ломбард Копійка». Однак, 11 листопада 2011 року отримала лист від ОСОБА_4 з вимогою повернути кошти в сумі 19 580 доларів США, а вже 29 листопада 2011 року - грошові кошти в сумі 203 987,50 доларів США. Вважала, що кошти, внесені нею в касу ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД», є безпідставно отриманими відповідачем. З огляду на те, що неодноразові вимоги до відповідача повернути такі кошти залишилися без належного реагування, просила стягнути з ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» безпідставно одержані від неї кошти з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, що складає 669 400 грн 03 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» на користь ОСОБА_3 34 207 доларів США, що станом на 15 травня 2015 року становить у гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом Національного банку України 703 295 грн 92 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позов ОСОБА_3 є обґрунтованим, але позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки про порушене право ОСОБА_3 дізналася 29 листопада 2011 року. Останнім днем подачі позову було 29 листопада 2014 року (який був вихідним днем). Оскільки ОСОБА_3 подала позовну заяву саме 1 грудня, а не 2 грудня 2014 року, тому строк звернення до суду пропущений позивачем не був. Крім того, відповідач не заперечував про отримання від ОСОБА_3 коштів у розмірі 34 207 доларів США, тому позов у частині стягнення безпідставно отриманих коштів підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних, суд апеляційної інстанції виходив із того, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що 15 квітня, 23 серпня та 16 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договори позики, за умовами яких ОСОБА_3 отримала грошові кошти у загальному розмірі 1 618 684 грн 23 коп., що за курсом Національного банку України станом на 24 листопада 2011 року становило 203 987,50 доларів США.

У матеріалах справи містяться копії квитанцій, з яких убачається про внесення ОСОБА_3 на рахунок ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» коштів для погашення заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 34 207 доларів США, що станом на 28 листопада 2014 року за курсом Національного банку України становило 505 955 грн 56 коп.

29 листопада 2011 року ОСОБА_3 отримала лист - вимогу від ОСОБА_4 про повернення всієї суми позики, що станом на 24 листопада 2011 року становило 203 987,50 доларів США.

ОСОБА_3 зазначає, що після отримання зазначеного листа від ОСОБА_4 вона дізналася про те, що кошти, сплачені нею на рахунок відповідача ПТ «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД», вона сплачувала безпідставно.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності встановлено ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки позивач дізналася про порушене право 29 листопада 2011 року після отримання листа-вимоги ОСОБА_4 про повернення коштів, тому саме з цієї дати слід обчислювати перебіг трирічного строку звернення до суду.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції з діловодства в місцевому суді, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України 17 грудня 2013 року № 173 за зверненням особи, яка подала документ до суду, на першій сторінці наданої нею копії працівник апарату суду, який прийняв документ, проставляє під текстом (а в разі відсутності такої можливості - на іншому вільному місці) штамп суду (реєстраційну позначку - штрих-код) із зазначенням дати (у разі необхідності - часу) отримання документа, своєї посади, прізвища та підпису і повертає копію особі.

Беручи до уваги копію позовної заяви про звернення до суду 1 грудня 2014 року, яку надала позивач, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така копія є належним та допустимим доказом звернення до суду ОСОБА_3 саме 1 грудня 2014 року. При цьому на копії міститься лише дата отримання - 1 грудня 2014 року, та підпис особи без зазначення прізвища, посади та штампа установи суду (арк. справи 62-65). Разом з тим, у матеріалах справи міститься позовна заява (арк. справи 2-5), яка отримана Залізничним районним судом м. Львова 2 грудня 2014 року, про що свідчить відповідний штамп із зазначенням вхідного реєстраційного № 256972.

Апеляційний суд не врахував наведеного, не здійснив дій, передбачених нормами ЦПК України, на перевірку вказаної обставини та дійшов до висновку, який грунтується на припущенні, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, оскільки позивач звернулася до суду 2 грудня 2014 року, а не в останній день для захисту свого порушеного права, який був 1 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу повного товариства «Ломбард Копійка» ТзОВ «УКР.Концепт-КАР» і ПП «ІД» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2015 року скасувати, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик