АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7375/15 Справа № 202/3561/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 50», Дніпропетровської міської ради про визнання втраченим права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у жовтні 1992 року виконком Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська їх сім'ї складом з чотирьох чоловік надав однокімнатну квартиру жилою площею 18,02 кв.м., про що було видано ордер № 146 серія 02 від 01.10.1992 року на ім'я відповідача. На підставі зазначеного ордеру на ім'я відповідача був відкритий особовий рахунок. Вони всі поселилися та зареєструвалися в квартирі, де і проживають по теперішній час, окрім відповідача, який у березні 1998 року переїхав проживати за іншою адресою. Він забрав всі потрібні речі та з того часу у квартиру він не повертався. Відповідач не користується квартирою протягом 17 років. Наявність формальної реєстрації відповідача у квартирі завдає позивачам клопоту, матеріальних затрат та позбавляє права на приватизацію квартири відповідно до закону, та можливість переоформити особовий рахунок. За час своєї відсутності в квартирі відповідач не сплачував комунальні послуги з її утримання.

На підставі викладеного, позивачі просили суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно ордеру 146 серія 02 від 01.10.1992 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська ОСОБА_5 на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_5 - основний квартиронаймач, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_4 - дочка і ОСОБА_6 - дочка, надано право на заняття житлового приміщення жилою площею 18,02 кв.м., яка складається із однієї кімнати в ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

Спірна квартира АДРЕСА_1 складається з 1 кімнати, жилою площею 18,5 кв.м., коридору - 5,4 кв.м., кладовки - 1,4 кв.см., санвузла - 3,2 кв.м., кухні - 7,2 кв.м., житлова площа - 18,5 кв.м., загальна 35,7 кв.м.

Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, виданого 06 квітня 2004 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано 06 квітня 2004 року, актовий запис № 145.

ОСОБА_6 07.08.2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_7.

Згідно довідки КПЖЕП № 50 ДМР від 07.09.2015 року за № 1106 вбачається, що на даний час в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 - наймач, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_8 - онук.

Згідно акту КП «ЖЕП №50» ДМР від 09.04.2015 року, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але не проживає в ній протягом 17 років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на ст. 107 ЖК України та виходив з недоведеності позовних вимог.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Однак, таких дій відповідач не здійснював, не звертався з заявою щодо продовження строку.

Стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, тобто понад 6 місяців - провадиться в судовому порядку.

На підтвердження не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин позивачами був наданий письмовий доказ про не проживання відповідача у квартирі більше шести місяців - це Акт від 09.04.2015 року, підписаний сусідами.

Також, зазначене підтверджується ксерокопією довідки № 200 від 24.02.2015 року, виданою Індустріальним РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, згідно якої встановлено, що ОСОБА_5, 1962 р.н., за обліками ОВС не значиться, адреса проживання та його місце знаходження не встановлено.

Безпідставними є посилання суду першої інстанції на ст. 107 ЖК України, оскільки доказів того, що відповідач має інше постійне місце проживання, не надано. Крім цього, позивачі зверталися з позовом, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, а не на ст. 107 ЖК України. Разом з тим позивачами до суду надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі лише за згодою позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 50», Дніпропетровської міської ради про визнання втраченим права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова