Справа № 154/2084/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1467/15 Категорія: 47 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5, про витребування землі із чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, та третьої особи - ОСОБА_5 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 18.02.2015 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8566 га строком на 49 років. Згодом він дізнався про те, що дана земельна ділянка засіяна пшеницею ОСОБА_2 Позивач згідно договору оренди має право самостійно господарювати на орендованій землі, що зайнята ОСОБА_2, чим порушено його законні права.

У зв'язку з даними обставинами позивач просив суд витребувати землю з чужого незаконного володіння та передати йому.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Витребувано у ОСОБА_2 та передано ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,8566 га, яка належить ОСОБА_5 Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили рішення Володимир-Волинського міського суду від 10.08.2015 року змінити, виключивши з нього абзац: «А тому суд встановлює обставини справи на підставі доказів, що обґрунтовують вимоги та доказів, встановлених в судовому засіданні, зокрема пояснень відповідача, свідків, якими підтверджено, що на момент передачі ОСОБА_5 в оренду земельної ділянки площею 1,8566 га ОСОБА_4 вона не була вільною і знаходилась у користуванні відповідача за домовленістю між усіма сторонами», а також абзац: «У зв'язку з укладенням договору оренди, суд вважає, що будь-які усні домовленості щодо користування спірною земельною ділянкою втратили свій зміст».

Відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 18 лютого 2015 року уклали договір оренди земельної ділянки площею 1,8566 га, згідно якого останній передає у користування земельну ділянку строком на 49 років ( а.с.8-10). Даний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 19.02.2015 року (а.с.4).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень та Договору оренди земельна ділянка площею 1,8566 га з кадастровим номером № НОМЕР_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5

З матеріалів справи, пояснень відповідача та свідків, в суді підтверджено укладення між орендодавцем і орендарем договору оренди, та фактичне користування земельною ділянкою ОСОБА_2 В протягом тривалого часу, шляхом усної домовленості про обмін земельними ділянками між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, без будь-яких заперечень щодо цього користування з боку орендодавця.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що допитані в судовому засіданні свідки стверджували про обмін та користування земельною ділянкою, однак у справі відсутні будь-які письмові докази правомірності використання земельної ділянки ОСОБА_2 Натомість апелянтом долучено копії договору оренди земельної ділянки від 18.02.2015 року, копію витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, які стверджують правомірне набуття та користування орендованою землею.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування чи зміни рішення, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та третьої особи - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 серпня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :