АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Борисової О.В., Гаращенко Д.Р.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовуючи тим, що він отримував пенсію через установу відповідача на підставі договору від 21 травня 2013 року. При цьому, всю суму нарахованої пенсії позивач не може отримати від відповідача тривалий час через встановлення в ПАТ «Дельта Банк» обмеження на зняття готівкових коштів. Тому, позивач звертаючись з позовом до суду з урахуванням зміни позовних вимог, просив стягнути з відповідача в трикратному розмірі заборговану суму пенсії; 500 000 гривень у відшкодування моральної шкоди за невиплату коштів та притягнути до кримінальної відповідальності керівництво шахрайського банку згідно вимог КК України за злочин проти власності.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. У судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 21 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 014-28327-210513 на відкриття поточного рахунку № 7958 в гривнях та використання платіжної картки та обслуговування дебетної платіжної картки.

Предметом договору було надання банківських послуг згідно переліку послуг та на умовах, викладених в тарифному пакеті пенсійний, що містився в додатку № 1 до договору.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 вказував на те, що починаючи з грудня 2014 року він не може отримати кошти за вказаним договором, у зв'язку з чим станом на 16 червня 2015 року у відповідача рахується за позивачем сума до виплати - 53 736,10 гривень відповідно до виписки по рахунку.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що у спорах пов'язаних з виконанням банку, у якому введено тимчасову адміністрацію та /або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України „ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Зазначаючи, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Отже, чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Між тим, ПАТ «Дельта Банк» у відділеннях АТ «Ощадбанку» зарезервовано 53 736,10 гривень (невиплачена сума пенсія), які позивач може отримати в будь-який час, пред'явивши паспорт та ідентифікаційний код. А відтак, суд вважав позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначаючи також, що сторони між собою перебували у договірних відносинах, і договором на відкриття поточного рахунку як і чинним законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди у таких правовідносинах. З урахуванням положень ст. 526 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що відмовою у виплаті грошових коштів за договором на відкриття поточного рахунку № 7958, відповідачем грубо порушено норми цивільного законодавства України та Конституції України. Судом не було враховано, за договором банківського вкладу, незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією ( відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема , в ч. 1 встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку ( загальних зборів, спостережної ради і правління ( ради директорів) та органів контролю ( ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами ( ч. 1 ст. 26 Закону України).

Відтак, вимоги кредиторів банку після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню в порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено.

Під час розгляду справи було встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня року № 51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Слід також зазначити, що при звернені до суду позивачем будь-яких вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» не заявлялося, хоча у відповідності до ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Так як, саме Фонд у день отримання рішення НБУ про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також апелянтом вказувалось на те, що судом не було визнано, що протиправними, злочинними та шахрайськими діями відповідач створив загрозу життю, здоров'ю та існуванню позивача, шляхом позбавлення права на отримання пенсії, як єдиного джерела існування.

Однак, дані доводи не спростовують висновків суду, так як позивачем у ході розгляду справи були уточнені позовні вимоги. За якими позивач серед інших вимог вже не ставив питання щодо визнання дій банку протиправними ( а.с. 1-3), а просив суд притягнути до кримінальної відповідальності керівництво шахрайського банку згідно вимог КК України за злочин проти власності ( а.с. 65 -67).

Враховуючи те, що у ході розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги, а також те, що згідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, нема підстав вважати, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, та не вирішено питання щодо заявлених вимог.

Крім того, слід зазначити що в порядку ЦПК України не можуть бути розглянуті також вимоги позивача в частині притягнення до кримінальної відповідальності керівництво шахрайського банку згідно вимог КК України за злочин проти власності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди правомірно вказував на те, що ні нормами діючого законодавства, ні умовами договору поточного рахунку не передбачено стягнення такої шкоди у існуючих між сторонами правовідносинах.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: