Справа № 428/2267/15-ц
Провадження № 2/428/985/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про тривале спонукання щодо отримання послуг, що надається монополістами, про спонукання сплачувати фактично надану послугу, про порушення цивільних прав та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про тривале спонукання щодо отримання послуг, що надається монополістами, про спонукання сплачувати фактично надану послугу, про порушення цивільних прав та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Через низьку температуру в квартирі ніхто не проживає з 08.2004 року, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму. Відповідач, не зважаючи на її прохання, не направив раніше комісію до 05.11.2009р. для підтвердження факту відсутності опалення у вказаній квартирі яка не опалюється в якій холодно, та більш того, відповідач продовжує нараховувати кошти за користування опаленням. Її квартира відключена від системи централізованого опалення, про що свідчить надані документи. Договору про надання послуг з опалення між позивачем та відповідачем ніколи не укладалося. На даний момент у квартирі встановлено індивідуальне побутове електричне опалення. Вважає, що своїми діями відповідач спричинив їй матеріальні збитки у розмірі 84 800,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот гри. 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн. (сто п'ятдесят тисяч гри. 00 коп). Факт існування цивільних правовідносин між позивачем та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» відсутній. Якщо такий і був встановлений то без її згоди та повідомлення, чи шляхом можливого підроблення документів чи навіть рішень суду, аби злочинними діями нажитись. Відповідач не заперечує, що дійсно у квартирі позивача відсутні прилади опалення. На підставі цього позивачка неодноразово зверталась до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» із проханням направити комісію для посвідчення та підтвердження факту відключення квартири від системи централізованого опалення, не нараховувати плати за послуги якими не користується, а також не нараховувати плату за послуги з теплопостачання. Часом та датою демонтування системи опалення у квартирі вона вважає встановленою, оскільки, акт від 05.11.2009р. та інші акти що зазначені вище складено без порушень вимог закону в присутності керівних посадових осіб, що працюють у відповідача ОСОБА_2 повністю від сусідів утеплена базальтовою мінеральною ватою «Ізовером» 100мм, проведена заміна вікон на теплозберігаючі, стеля подвійна, пліти Армстрон. Скарг від сусідів не надходило. Спричинену моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що вона виразилася у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала з боку відповідача у душевних стражданнях, які вона, як фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. В результаті порушення прав вона отримала психологічну травму, з'явилися і спостерігаються до теперішнього часу психотравматичні розлади, які стали причиною негативних емоцій, моральних, душевних страждань, переживань, у зв'язку з чим втрачено душевний спокій, з'явилися: безсоння, почуття тривоги, занепокоєння, оскільки не можливо змиритися з цією протиправною поведінкою, що сталася. Виник боязок ходити до комунальних інстанцій, оскільки вона почувається беззахисною. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює у 150000,00 грн. Також вважає за необхідне зобов'язати відповідача сплатити за транзит трьох трубопроводів в квартирі № 9, розташованої за адресою, вул. Танкістів, 18 у м.Сєвєродонецьк щомісячно в розмірі 50 доларів США, еквівалент (1577.1240:2=) 788,562грн. щомісячно, або демонтувати трубопроводи відповідача у її квартирі що належать їй, а не відповідачу на праві власності виникає тим, що ці трубопроводи займають місце у квартирі, чим унеможливлюють нормальне та повне користування всією площею квартири що є у її власності. Тому на підставі вищевикладеного просить встановити факт відсутності приборів опалення у квартирі АДРЕСА_2; встановити факт відсутності договірних відносин квартирі АДРЕСА_2; зобов'язати відповідача виключити її, як власницю квартири АДРЕСА_3 з реєстру абонентів Державного підприємства «Сєвєродонецька ТЕЦ»; зобов'язати відповідача, Державне підприємство «Сєвєродонецька ТЕЦ» не нараховувати їй, як власниці квартири АДРЕСА_2 грошові кошти за послуги з теплопостачання; зобов'язати відповідача, Державне підприємство «Сєвєродонецька ТЕЦ» анулювати незаконно нараховані кошти за послуги теплопостачання; стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки у розмірі 84 800,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот гри. 00 коп.) що пов'язані зі складанням та поданням позовної заяви набором та копіюванням судових документів, поштові відправлення, звернення до органів влади, тощо; зобовязати відповідача сплатити за транзит трьох трубопроводів в квартирі № 9, розташованої за адресою, вул. Танкістів, 18 м.Сєвєродонецьк щомісячно в розмірі 50 доларів США, еквівалент (1577.1240:2) = 788,562грн. щомісячно, або демонтувати трубопроводи відповідача у її квартирі що належить їй, а не відповідачу на праві власності; надати право на вибір контрагентів та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; встановити факт порушення відповідачем, Державне підприємство «Сєвєродонецька ТЕЦ» закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, а саме порушення права споживача передбаченого ст. 21 ч.1. п.1-3 «Порушення прав споживачів»; стягнути з відповідача на її користь чи користь держави судові витрати; стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки у розмірі 84 800,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот гри. 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн. (сто пятдесят тисяч гри. 00 коп.).

Позивач в судове засідання не зявилась причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання на зявився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, надав письмові заперечення на позов, де зокрема зазначив, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять в задоволенні позову відмовити оскільки питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.05р. №630, відповідно до пунктів 24, 25 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що здійснюється в порядку, який затверджується центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення забороняється. За приписами пункту 26 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання відповідно до Закону України «Про теплопостачання», за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вживання заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опаленні, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. На виконання пункту 25 Правил наказом Міністерства будівництва, архітектури, житлово-комунального господарства України від 22.11.05. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.05. за №1478/11758, затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, але позивачем проігноровані п. 2.1., п. п. 2.2.1.,п. 2.3., п. п. 2.З.1., п. 2.4., п. п. 2.4.1.,п. п. 2.4.2., п 2.5., п. 2.6 , п. 2.7. вказаного Порядку. Позивач, не маючи дозволу, самовільно відключився від мереж централізованого опалення та не має належним чином оформленого акту. Крім того, в акті від 23.12.2010 року вказано, що на відводах до радіаторів встановлені вентилі, що передбачає можливість самовільно підключити прилади опалення. Договірні відносини завжди будуть існувати тому, що квартира №29 знаходиться в загальній системі теплопостачання будинку №18 по вул.Танкістів у м.Сєвєродонецьку. Через квартиру ОСОБА_1 проходять три транзитні стояки, від яких надходить тепловіддача. Тому нема законних підстав і не можливо виключити позивача із реєстру абонентів, не нараховувати грошові кошти за послуги теплопостачання і анулювати нараховані ОСОБА_1 грошові кошти. Крім того, позивачем не правильно обрано спосіб захисту, оскільки ч. 2 ст. 16 ЦК України не передбачає такий спосіб захисту порушеного права як встановлення факту відсутності договірних відносин. Встановлення факту відсутності приладів опалення у квартирі в розумінні ст.256 ЦПК України не передбачено законом, оскільки чинним законодавством визначено порядок відключення від системи опалення. Не передбачено чинним законодавством і такий спосіб захисту, як самостійне оспорювання споживачем нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги без предявлення до нього вимог про стягнення заборгованості з оплати цих послуг. Також вважають, що ні моральна шкода в розмірі 150000 грн., ні матеріальні збитки в сумі 84800 грн. ОСОБА_1 правомірними діями ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» не нанесені. Чинним законодавством не передбачена щомісячна оплата виконавцем послуг споживачу за прохідні по території приватної власності трубопроводи в розмірі грошового еквіваленту 50 доларів США, оскільки внутрішньобудинкові мережі теплопостачання не є приватною власністю ОСОБА_1 Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир в дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, яке обслуговує більше однієї квартири. Неможливо демонтувати три трубопроводи, оскільки будуть порушені права інших мешканців будинку. Також нема підстав для стягнення з ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» судового збору.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2005 року серії ВСС № 175755 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до акту обстеження технічного стану та режиму праці від 05.11.2009 року в результаті обстеження квартири АДРЕСА_5 встановлено, що відсутні опалювальні пристрої, по всій квартирі, відсутні в ванній кімнаті рушнико-сушник, стояки утеплені, температура в квартирі плюс 10 градусів Цельсію.

Відповідно до акт обстеження технічного стану та режиму праці від 05.12.2009 року в результаті обстеження будинку АДРЕСА_6 встановлено, що температура в квартирі плюс 10 градусів по Цельсію, стояки ізольовані 2 шт. опалювальні прилади відсутні, відсутній рушнико-сушник в ванній кімнаті, стояк ізольований.

Відповідно до акту перевірки паспортного режиму від 12.12.2013 року в квартирі АДРЕСА_7 в квартирі фактично ніхто не проживає з 08.2004 року.

Відповідно до акту обстеження технічного стану та режиму праці від 23.12.2010 року на момент перевірки опалювальної системи в квартирі АДРЕСА_5 встановлено, що опалювальні пристрої відсутні, в квартирі проходять транзитом 2 стояки діаметром 32мм. На відводах до радіаторів встановлені вентилі, ....в ванній кімнаті стояк діаметром 1/2 дюйми ізольований.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії № 25 від 28.10.2011 року та постанови по справі про адміністративне правопорушення від 08.02.2011 року вбачається ,що ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП за самовільне відключення від системи опалення за адресою: вул.Танкістів 18/9.

З відповіді ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» на заяву ОСОБА_1 від 09.02.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 з ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» не було узгоджено проекту на відключення від систем теплопостачання квартири АДРЕСА_8, і що своїми діями позивач порушує п.2 ст.615 ЦК України та п.п. 18, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», запропоновано надати необхідну документацію та внести зміни до особового рахунку.

З відповіді ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» на звернення ОСОБА_1 від 30.10.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 було самовільно відключено від централізованого теплопостачання, у звязку з чим необхідно відновити теплові прибори для поновлення теплопостачання. Внутрішньобудинкова система опалення перебуває на балансі КП «СТС».

З заяви ОСОБА_1, ОСОБА_3 вбачається, що вони відмовляються в односторонньому порядку від послуг централізованого теплопостачання на 2011-2012 роки, оплату за надані послуги проводити не будуть труби опалення опломбовано.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги, в яких вона на захист своїх прав як споживача, просить встановити факт відсутності договірних правовідносин між нею та відповідачем, факт відсутності приборів опалення в квартирі, зобов'язати відповідача виключити з абонентів позивача, не нараховувати позивачеві грошові кошти за послуги теплопостачання, анулювати незаконно нараховані грошові кошти за послуги теплопостачання та припинити нарахування оплати за ненадану послугу з теплопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Розглядаючи вимоги позивача ОСОБА_1, щодо встановлення факту відсутності договірних правовідносин між нею та відповідачем, а також факту відсутності приборів опалення в квартирі, суд звертає увагу на те, що встановлення факту передбачено цивільним процесуальним Кодексом України в порядку окремого провадження. Встановленню підлягає лише факт, який має юридичне значення, та не призначений для подальшого вирішення судом спорів, пов'язаних з цим фактом.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України вбачається, що в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Серед способів захисту цивільних прав та інтересів, які визначені ч.2 ст.16 ЦК України, не міститься такий спосіб захисту порушеного права, як встановлення факту відсутності договірних відносин.

Встановлення факту відсутності приладів центрального опалення в квартирі позивача в розумінні ст.256 ЦГІК України не передбачено законом, оскільки чинним законодавством визначено порядок відключення від системи опалення.

Тому суд вважає, що право позивача не може бути захищене у обраний спосіб, а тому відсутні підстави для задоволення таких вимог.

Також суд вважає, що нарахування відповідачем оплати за комунальні послуги не створюють для позивача будь-яких наслідків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість і є різновидом претензії, а доводи позивача, щодо незаконності дій відповідача по нарахуванню заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання можуть бути запереченням у разі предявлення до неї позову про стягнення певної суми заборгованості, однак таких позовних вимог відповідач не заявляв, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що самостійне оспорювання споживачем нарахування заборгованості за житлово-комунальну послугу без пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з оплати цих послуг, також не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушеного права.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З урахуванням зазначених вище положень такий спосіб захисту цивільних прав, як встановлення фактів відсутності договірних правовідносин, відсутності приборів опалення в квартирі, зобов'язання відповідача виключити з абонентів позивача, не нараховувати позивачеві грошові кошти за послуги теплопостачання, анулювання незаконно нарахованих грошових коштів за послуги теплопостачання та припинення нарахування оплати за ненадану послугу з теплопостачання ні ч.2 ст. 16 ЦК України, ні іншим законодавством України не передбачений в якості способу захисту прав.

Оскільки у даному випадку має місце з боку позивача ОСОБА_1 невідповідність обраного способу захисту, способам, визначеним законодавством, то ця обставина є підставою для відмови в задоволені позову.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача сплатити грошові кошти за транзитний трубопровід або його демонтаж, усунення перешкод у розпорядженні приватною власністю стосовно вибору конрагентів, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди у зв'язку з порушення прав позивача як споживача, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Приписи ст.41 Конституції України, ч.5 ст.319, ч.2 ст.383 ЦК України передбачають, що власники квартир можуть на свій розсуд здійснювати зміни у квартирі, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Частиною 6 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Згідно до п.п.24,25 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За приписами п.26 зазначених Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опаленні, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

На виконання п.25 Правил, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22.11.2005р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 р. за № 1478/11758, затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, у п.2.1(в редакції наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169) (далі Порядок) встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення.

Згідно з п.2.5. Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п.2.6. Порядку).

Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.7. Порядку).

На підтвердження факту відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення ОСОБА_1 надала акти про обстеження технічного стану та режиму праці від 05.11.2009 року, 09.12.2009 року, обстеження технічного стану та режиму роботи від 23.12.2010 року, протокол № 25 від 28.10.2011 року та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак відповідно до п. 2.5. Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, право виконувати відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення надано монтажним організаціям, які реалізують відповідні проекти.

В наданих позивачем ОСОБА_1 актах не зазначено, хто виконував роботи по відключенню, в який спосіб і чи виключається можливість користування мешканцями квартири послугами з централізованого опалення. В акті також не вказано чи володіють особи, які його підписали, необхідним обсягом технічних знань для ствердження такого факту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, вирішивши втрутитись в систему опалення за відповідним дозволом з заявою нікуди не звертався, тобто втрутилась самовільно, на власний розсуд.

Відповідно до п.п.2.2.1., п. 2.3., п.п. 2.3.1., п. 2.4. п.п. 2.4.1, 2.4.2., п. 2.8 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Вибір запропонованих схем може супроводжуватися економічними розрахунками.

Разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо; теплові навантаження місць загального користування; розраховані теплові навантаження будинку;технічні рішення з перерахунку та заміни внутрішньобудинкових систем газо- та електропостачання (залежно від типу нагрівачів).

Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов'язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 , зареєстрованими у Мін'юсті України 25.08.2005 за № 927/11207.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади на підставі затвердженого акту про відключення від мережі централізованого опалення.

Суд критично оцінює надані позивачем акти як докази правомірності вимог щодо правомірності відключення квартири від системи централізованого опалення, питання про відключення належної позивачу квартиру від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води комісією органа місцевого самоврядування не розглядалося і рішення про дозвіл на відключення не приймалося, відсутні технічні умови на відключення квартири, належно затверджений проект на виконання робіт про облаштування індивідуального опалення, технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків і акт прийняття робіт.

Відповідно до п.25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 з дотриманням положень Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення отримала дозвіл на відключення належної їй квартири від мереж ЦО та ГВП суду не надано, матеріали справи не містять.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 встановлений порядок відключення від централізованого теплопостачання не був дотриманий, у ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» не було передбачених законом підстав для направлення свого представника на адресу належної позивачу квартири для складання і підписання акту про відключення квартири від централізованого теплопостачання .

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» , утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку.

Таким чином, технічне обладнання у вигляді транзитного трубопроводу, який проходить через квартиру ОСОБА_1, належить власникам всіх квартир будинку, а не тільки позивачу або відповідачу, тому повинно утримуватися ними за рахунок коштів всіх співвласників відповідно до їх частки у майні будинку.

Тому на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача стосовно порушення прав позивача на вільний вибір контрагентів з опалення, п.п.1-3 ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» та стягнення коштів за транзитний трубопровід є безпідставними, а тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналогічна відповідальність наступає і за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 2 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При обчисленні (визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

Позивачем суду не було надано доказів, які б свідчили про протиправність поведінки відповідача, про можливість позивача реально одержувати заробітну плату за весь час вирішення ним спору з відповідачем, а також понесених позивачем витрат за складання документів.

Вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 84800 грн. не чим не обґрунтовано, доказів розрахунків суду не надано жодним чином не підтверджено.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що оскільки вказана позовна вимога не обґрунтована доказами про можливі реальні доходи, а припущення позивача про це не можуть бути покладені в основу рішення про стягнення упущеної вигоди, тому підстав у задоволенні позову не має.

З наведених підстав зазначені позовні вимоги про відшкодуванню матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.23 ЦК України, на яку посилається позивач ОСОБА_1, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд не вбачає порушеного права позивача, оскільки позивач ОСОБА_1 з вимогами при визнання дій відповідача незаконними до суду не зверталась і судом не було встановлено вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивача, які б спричинили останній моральних страждань і такі вимоги позивачем взагалі не заявлялися і належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин не надано. Оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди та ця шкода завдана саме протиправними діями відповідача також враховуючи, що Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 150000 грн. в якості моральної шкоди задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим у задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та з урахуванням судової практики, зокрема рішення Апеляційного суду Луганської області від 06.12.2012 року по справі № 22 ц-5176/12, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.15, 23, 319, 383, 1166, 1167 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 7, 10, 11, 16, 27, 31, 57, 60, 174, 209, 212-214, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про тривале спонукання щодо отримання послуг, що надається монополістами, про спонукання сплачувати фактично надану послугу, про порушення цивільних прав та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник