Справа № 752/7252/15-ц
Провадження по справі № 2/752/3760/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,

секретаря Олійник А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення 3% річних у сумі 2040 грн 00к. і інфляційних витрат у сумі 4 260 грн.

Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою суду затверджено мирову угоду між сторонами, за якою ОСОБА_2 в термін до 06.10.2012 року виплачує ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 15 000 грн 00к. щомісячними платежами по 2150 грн 00к. Проте, відповідачем не виконується мирова угода, чим завдаються позивачу матеріальні збитки /а.с.2-5/.

В судове засідання представник позивача не з'явився, завчасно подав до канцелярії суду заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України, позов підтримав у повному обсязі /а.с.8/.

Відповідач не прибув в судове засідання, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки /а.с.29/. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду або заяв в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України завчасно подано до канцелярії суду не було.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду від 06.03.2012 року затверджено мирову угоду по цивільній справі №2-1607/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 15 000 грн 00к. /а.с.6-7/.

Згідно роз'яснень ВССУ від 05.12.2011 р., мирова угода, затверджена судом, є зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження", а відтак застосування статті 625 ЦК України є правомірним.

Ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (постанова від 4 липня 2011 року N 3-65гс11 (Постанова N 3-65гс11)).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду належних та допустимих доказів, які би містили інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження виконання грошового зобов'язання після затвердження судом мирової угоди, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необхідним вказати, що за ст. 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Аналогічна правова позиція й визначена у постанові ВСУ від 21.05.2014 року з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Враховуючи викладене, за умови неможливості стягувача отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, визначення такої можливості законом в державного виконавця, а тому відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є безумовною підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 243 грн 60 к. /а.с.2/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 213-215, ЦПК України, ст.625 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 2040 грн 00к. і інфляційні витрати у сумі 4260 грн 00к.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 243 грн 60 к.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя Н.М. Сальникова