Єдиний унікальний номер: 378/762/15-ц
Провадження № 2/378/260/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Галич Ю. М.

за участю секретаря: Заболотня Ю. В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Розкішнянської сільської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання права на спадщину, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, просять визнати за, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5 на 1/8 (одну восьму) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5 на 1/8 (одну восьму) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Позивачі просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування на вищевказану частину будинку.

В судове засідання позивачі не прибули, подали до суду заяви в яких позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати без їх участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, до суду, подав заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Третя особа в судове засідання не прибула, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно погосподарських книг Розкішнянської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок АДРЕСА_1, 1974 року побудови, належав до майна робітників та службовців (а.с 28-32).

Право власності на нього було визнане рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №153 від 11.10.1988 року, яким було затверджене рішення виконкому Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області №153 від 14.07.1988 року "Про затвердження списків власників будівель по сільській Раді для одержання свідоцтв про право власності" де під НОМЕР_1 значиться власником житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_6, що підтверджується архівним витягом №05-04/192 від 07.08.2015 року.( а.с. 33)

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, спадкоємцями якого за заповітом посвідченим Розкішнянською сільською Ставищенського району Київської області 21.07.1993 року за реєстром №21, що спадщину прийняли, ОСОБА_3 та ОСОБА_5. (а.с. 63)

До спадкового майна померлого належала ? частина житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом на будинок, довідкою Розкішнянської сільської ради. Слід зазначити, що інша ? частина будинку, як частка в спільному майні подружжя, була виділена після смерті чоловіка дружині спадкодавця ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року і спадкоємицею якої є ОСОБА_8.(а.с.-23, 68, 17)

25 грудня 1996 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори Лосіцькою Л.П. за реєстром № 1004 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Як зазначено в свідоцтві, спадковий будинок належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Розкішнянською сільською радою 22.10.1992 року та зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №526. (а.с.3)

Всупереч статті 1299 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було зареєстроване в Білоцерківському МБТІ та реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується оригіналом свідоцтва та витягом з державного реєстру.(а.с.-13,16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Тюмень Росія помер ОСОБА_5. Спадкоємцями першої черги, які постійно до дня смерті проживали із спадкодавцем і в силу статті 1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину прийняли, є його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджують свідоцтво про смерть, по квартирна картка, довідка про реєстрацію. Заповітів ОСОБА_5 не залишав, спадкова справа після його смерті за місцем останнього проживання не заведена.(а.с.14, 21-22)

23 липня 2015 року, ОСОБА_3, звернувся до державної реєстраційної служби про реєстрацію права власності на належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1 надавши окрім правовстановлюючого документа технічний паспорт на будинок, проте 29 липня 2015 року отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень, оскільки в правовстановлювальному документі не зазначено частки кожного власника та не зазначено номер будинку.(а.с.-16).

У відповідності до п. 6.13. «Правил ведення нотаріального діловодства» затверджених Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 року (зареєстрованим в Мінюсті 23.12.2010 року за № 1318/18613) у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

Проте, звернутися до нотаріуса Лосіцької Л.П. із заявою про внесення виправлення у вказане свідоцтво неможливо, через нездійснення останньою нотаріальної діяльності, що підтверджується даними Єдиного реєстру нотаріусів ( http://ern.minjust.gov.ua/pages/default.aspx).

Як видно з технічного паспорта на житловий будинок, вказаний будинок загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри, вартістю станом на 21.10.1996 року 9132 гривні. Згідно звіту про експертну оцінку вартість будинку становить 50070 гривень.(а.с.23-25).

Земельна ділянка на якій розташовані житловий будинок «А», погріб «Б», сарай «В», огорожа №1 не приватизована, що підтверджується довідкою Розкішнянської сільської ради.(а.с.34)

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як видно із частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Стаття 20 названого Закону встановлює вимоги до документів,що подаються на державну реєстрацію прав, зокрема документи, що встановлюють виникнення, припинення, перехід прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав на нерухоме майно, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Не приймаються на державну реєстрацію прав документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, із пошкодженнями, та, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Чинність таких документів може бути встановлена рішенням суду, яке буде підставою для повторного звернення особи щодо державної реєстрації права.

Згідно статті 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як видно із статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Неможливість отримати дублікат документа через відсутність законодавчо встановленої процедури створює перешкоди в реалізації позивачкою суб'єктивного права тобто в реалізації повноважень спадкоємця щодо володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_3 набув право на спадщину за заповітом на частину вищевказаного будинку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 і оскільки відповідачем позов визнається, та не оспорюється третьою стороною, то позов підлягає задоволенню.

Оскільки відповідачі до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на частину житлового будинку і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст. ст. 182, 373, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269 1270 ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5 на 1/8 (одну восьму) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5 на 1/8 (одну восьму) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 56,90 кв. метри, житловою площею 32,90 кв. метри.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. М. Галич