Номер провадження: 22-ц/785/8554/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування,-

встановила:

26 травня 2015р. ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила суд виселити ОСОБА_3 і позбавити її права користування квартирою № 6 в будинку №7 по вулиці Поштова в м. Одесі.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вона на підставі договору дарування від 18 вересня 2014р. отримала в дар від свого сина ОСОБА_4 вищевказану квартиру, в якій проживають, як член її сімї її син ОСОБА_4, онук ОСОБА_5, які є членами її сімї та ведуть з нею спільне господарства. Проте, в квартирі без правових підстав проживає колишня її невістка ОСОБА_3, яка не є членом її сімї. Позивачка вважає, що право члена сімї власника житлового приміщення є похідним від права власника цієї квартири, а його припинення припиняє право члена її сімї на користування цим житлом, тому проживання ОСОБА_3 в належній їй на праві власності квартирі обмежує її права на вільне володіння, користування та розпорядження, і ці обставини є підставою для її звернення до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні першої інстанції відповідач ОСОБА_3 просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що з 2003р. вона разом з чоловіком ОСОБА_4, сином ОСОБА_5 вселилися до спірної квартири, а позивачка ОСОБА_2 вселилася в квартиру у 2008р, після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 у 2009р., вона як колишній член сімї власника квартири продовжує в ній проживати, та з сином займає кімнату площею 14,2кв.м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2015р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.49-50).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.52-55).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника апелянта, відповідачку ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав, передбачених законом для задоволення позову немає.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, який відповідає закону і обставинам по справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за договором дарування від 18вересня 2014р. позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Вказана квартира раніше за договором купівлі-продажу від 15 квітня 2003р. була придбана сином позивачки ОСОБА_4, який знаходився у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 в період з 30 жовтня 1993р. до 11 вересня 2009р.

Позивач ОСОБА_2 стверджувала, що відповідачка ОСОБА_3 проживає в квартирі без законних підставах, та ні є членом її сімї, що не відповідає дійсності, оскільки після придбавання квартири за згодою власника ОСОБА_4 в дану квартиру, як члени його сімї, вселилися, а згодом зареєстрували місце свого проживання його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 У 2008році за його же згодою в квартиру вселилася та зареєструвала своє місце проживання його мати ОСОБА_2 та почала проживати разом з ними однією сімєю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ст. 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Частина 2 ст. 64 ЖК України відносить до членів сімї дружину, їх дітей, батьків, а також й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з наймачем спільне господарство.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачка ОСОБА_3 після припинення сімейних відносин з власником квартири ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч.4 ст. 156 ЖК України не втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1.

З довідки Ф-1 від 02 квітня 2015р. вбачається, що в квартирі на даний час зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Факт проживання вказаних осіб в квартирі в даний момент, а також те, що між сторонами фактично склався порядок користування спірною квартирою, підтвердив допитний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5, який зазначив, що він та мати ОСОБА_3 проживають в кімнаті площею 14,2кв.м., а його батько ОСОБА_4 та його бабця ОСОБА_2 в кімнаті площею 14,7кв.м., а кухнею, коридором, санвузлом вони користуються сумісно.

Також з наданих квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі за 2015р. вбачається, що їх оплату провадить ОСОБА_4, незважаючи на укладання договору дарування.

Судом обґрунтовано не прийняті до уваги посилання позивачки на те, що вона тривалий час не може проживати в спірній квартирі, в звязку з перешкоджанням з боку відповідачки, так як вони є безпідставним та недоведеними, суперечать її первісним поясненням наданими у позовній заяві, в якій вона вказувала, що на даний час спільно з сином та онуком проживає в квартирі та веде з ними спільне господарство.

Слід зазначити, що сам по собі факт зміни власника квартири, при обставинах встановлених судом, не може бути безумовною підставою для виселення відповідачки з жилої площі та позбавлення її права користування.

Суд надав оцінку укладеному договору дарування від 18 вересня 2014р. та вважав, що вказаним договором було створену штучну підставу з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 направлену на позбавлення права користування жилим приміщенням ОСОБА_3, яка до розірвання шлюбу була членом сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з якими до цього часу проживає на спірній жилої площі.

Суд першої інстанції оцінив наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному досліджені наявних у справі, наданих сторонами доказів. Суд надав оцінку наявним доказам з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності, з врахуванням їх достатності та взаємного зв'язку в їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, і дійшов вірного висновку.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_6