Ухвала іменем україни
21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Львівенергомаш», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсними рішення загальних зборів засновників підприємства та статуту в новій редакції, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1. як співзасновник приватного підприємства «Львівенергомаш» (далі - ПП «Львівенергомаш») звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «Львівенергомаш» від 01 листопада 2011 року, оформлене протоколом № 1 від 01 листопада 2011 року, та статут ПП «Львівенергомаш» у новій редакції, що зареєстрований виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської області 10 листопада 2011 року за № 000879.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що оспорюване нею рішення загальних зборів засновників підприємства прийнято за відсутності кворуму, необхідного для легітимності проведення таких зборів та прийняття ними рішень, оскільки ніхто із засновників підприємства, в тому числі й вона, не були повідомлені про проведення загальних зборів у встановленому законом порядку, чим порушено її право як засновника на участь у зборах та на особисте голосування у вирішенні питань щодо діяльності підприємства. Окрім того, зазначає, що оспорюване рішення стосується зменшення статутного фонду підприємства за рахунок виплати окремим засновникам їхніх часток в натурі, однак заяв цих засновників про виплату належних їм часток в натурі не було, а також не було дотримано процедури надання відповідної інформації про це всім іншим засновникам. Внесення оспорюваним рішенням змін та доповнень до статуту підприємства створює, на думку позивача, перешкоди у досягненні цілей підприємства та порушує її право як засновника підприємства, оскільки за новою редакцією статуту кількість голосів при прийнятті рішень загальних зборів засновників не буде визначатись пропорційно до розміру частки в статутному фонді підприємства. Крім того, позивач вважає, що такі збори взагалі не проводились, а лише було підписано протокол окремими засновниками підприємства, підтвердженням чого є те, що в протоколі місцем проведення зборів зазначено місто Львів, а не зареєстроване місцезнаходження підприємства - АДРЕСА_1, оскільки договорів оренди приміщень у м. Львові підприємство ніколи не укладало.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та закривши провадження у справі, суд керувався п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1892/ed_2009_06_25/pravo1/T041618.html?pravo=1> та виходив із того, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується корпоративних відносин, пов'язаних з реалізацією корпоративних прав позивача як засновника у діяльності створеного ним підприємства, а тому з урахуванням положень ст. 1 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_9/ed_2009_03_05/pravo1/T179800.html?pravo=1> спір повинен розглядатися господарським судом.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом установлено, що відповідно до Статуту ПП «Львівенергомаш» (п. 4.2) статутний фонд підприємства сформований за рахунок цінних паперів - простих іменних акцій відкритого акціонерного товариства «Львівелектромаш», номінальною вартістю 0,25 грн (двадцять п'ять копійок) кожна, що вносяться засновниками до статутного фонду підприємства, який поділено на частки, визначені пунктом 4.3 Статуту.

Відповідно до п. п. 1.4, 4.3 статуту позивач ОСОБА_1. є одним із засновників ПП «Львівенергомаш», частка якої у статутному фонді підприємства становить 0,67 %.

Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями засновників, а засновники несуть ризик втрати свого вкладу до статутного фонду підприємства (п. п. 1.8, 1.9 Статуту).

Пунктом 1.10 Статуту визначено, що підприємство створене з метою одержання прибутку та захисту інтересів акціонерів та майна ВАТ «Львівелектромаш» від можливих недружніх поглинань.

Розподіл прибутку підприємства між засновниками здійснюється пропорційно внесків до статутного фонду (п. 2.5 Статуту).

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Статуту вищим органом управління підприємства є загальні збори засновників, до виключної компетенції яких відноситься, зокрема, затвердження статуту підприємства та внесення до нього змін, прийняття рішень щодо зміни статутного фонду, визначення головних напрямків діяльності підприємства, визначення розподілу прибутку та покриття збитків, вирішення питання відступлення частки підприємства третім особам, вирішення питання про вихід засновника з підприємства та про його виключення тощо.

ОСОБА_1. оспорила рішення загальних зборів засновників ПП «Львівенергомаш», оформлене протоколом № 1 від 01 листопада 2011 року (а. с. 13-14).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року

№ 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. ст. 15 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 16 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1773/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_08/pravo1/T052747.html?pravo=1> (ст. 17), Господарським <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1> процесуальним кодексом (ст. 1, 12), Кримінальним <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_04_10/pravo1/T124651.html?pravo=1> процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_09/pravo1/KD0005.html?pravo=1> віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1772/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_132/ed_2015_02_12/pravo1/T179800.html?pravo=1> справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів, підвідомчі господарським судам.

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_10/ed_2015_04_07/pravo1/T157600.html?pravo=1> передбачено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

За правилами ст. 167 ГК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1177/ed_2015_04_09/pravo1/T030436.html?pravo=1> корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що учасник товариства може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим товариством, учасником якого він є, зокрема оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Таким чином, апеляційний суд з урахуванням вищевикладеного, суб'єктного складу учасників спору, а також того, що спір стосується корпоративних відносин, пов'язаних з реалізацією корпоративних прав позивача як засновника у діяльності створеного ним підприємства, дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа підвідомча господарському суду та повинна розглядатись за правилами господарського судочинства.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу апеляційного

суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана