Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/3015/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2015 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Мейнарович Л.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики таким, що неукладений, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди, в якому зазначила, що 19 вересня 2014 року вона, на умовах договору позики, передала відповідачці кошти в сумі 1500 грн. ОСОБА_2 написала про це власноручно розписку, в якій зобовязувалась повернути кошти в строк 2-3 місяці, але у зазначений термін вона їй кошти у добровільному порядку не повернула. А на її неодноразові пропозиції про повернення їй грошей відмовляється сплатити їх.

У своєму позові ОСОБА_1 також зазначила, що неповерненням відповідачкою їй коштів створює для неї певні незручності, від чого вона морально страждає і вважає, що такими діями ОСОБА_2 спричинила їй моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 1000 гривень.

Тому вона звернулася в суд з даним позовом і просила суд стягнути з відповідачки на її користь 1500 грн. коштів згідно договору позики та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

ОСОБА_2 в свою чергу звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики таким, що неукладений, в якому зазначила наступне.

Вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню, оскільки договір позики був укладений протиправно та із застосуванням обману. Коштів по договору позики вона від ОСОБА_1 не отримувала та й в руках не тримала.

Ці відносини виникли внаслідок того, що їхні діти вчинили злочин і притягувалися до кримінальної відповідальності. Тоді їй зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що необхідно відшкодувати збитки потерпілій в сумі 3000 грн. У її присутності в кабінеті слідчого Казикіна Є.Г. сплатила потерпілій 3000 грн. А взамін цього 19.09.2014 року вона написала розписку про те, що вона нібито взяла в борг у ОСОБА_1 1500 грн. та які зобовязувалась віддати по можливості в строк на протязі 2-3 місяців. Проте вона фактично ніяких грошових коштів від ОСОБА_1 не отримувала.

Тому вважає, що договору позики між нею та ОСОБА_1 укладено відповідно до чинного законодавства не було. В звязку з чим, просила суд визнати договір позики таким, що не був укладеним.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 пояснила, що її дочка та син відповідачки гуляли та зняли з карточки потерпілої гроші в сумі 1200 грн., за які купили горілки та закуски, а решту грошей забрав собі ОСОБА_3. Потім була кримінальна справа і потерпіла запропонувала відшкодувати їй збитки в сумі 3000 грн., а вона тоді укладе з ними угоду про примирення. Вона зателефонувала ОСОБА_2 та розказала про таке. Натомість відповідачка сказала, що якщо вона позичить їй гроші в сумі 1500 грн., то згодна відшкодувати їх потерпілій, а потім вона їх їй поверне. В міліції вона дала особисто потерпілій ці гроші, а та в свою чергу підписала угоду про примирення. ОСОБА_2 відмовилася брати в руки гроші для передачі потерпілій.

Просила суд стягнути з відповідачки на її користь 1500 грн. коштів згідно договору позики та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти позову та пояснила суду, що дійсно ОСОБА_1 віддавала потерпілій в міліції гроші за свою дочку, а її син відбув покарання за скоєне. Розписку вона написала тому, що її сина обіцяли посадити у тюрму, а тому вона була готова на все, аби цього не було. Грошей вона не позичала у ОСОБА_1 та їх у руках не тримала. Тому просила суд відмовити в задоволенні первісного позову, а її зустрічний позов задовольнити та вважати договір позики таким, що не був укладеним.

Свідок ОСОБА_4 пояснила в судовому засіданні про те, що мати ОСОБА_5 відшкодувала їй 3000 грн. за злочин ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відносно неї. При ній позивачка та відповідачка домовлялися про те, що вони наполовину ці гроші сплачують потерпілій. Також у її присутності ОСОБА_2 написала ОСОБА_5 розписку про те, що вона позичає гроші, аби відшкодувати збитки та пообіцяла повернути гроші.

Свідок ОСОБА_5 пояснила в судовому засіданні, що про передачу потерпілій коштів її матірю їй стало відомо вже після того як її матір подала позов до суду. Також їй стало відомо й про те, що її матір віддала потерпілій кошти за неї та за сина відповідачки в загальній сумі 3000 грн., а ні ОСОБА_3, а ні відповідачка ці кошти не повертають її матері.

Свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_1 в кабінеті слідчого віддавала гроші в сумі 3000 грн. потерпілій особисто в руки. Його мати цих грошей в руках не тримала, але йому відомо, що розписку ОСОБА_1 вона писала.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що в її провадженні знаходилось кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Їй відомо, що потерпілій відшкодовано спричинені збитки від неправомірних дій обвинувачених. У її присутності ці кошти потерпілій не передавалися. Хто, кому та яким чином передавав ці кошти, вона не бачила.

Вислухавши пояснення сторін, свідків та проаналізувавши їх в сукупності з наданими сторонами доказами і матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір внаслідок вчинення їхніми дітьми кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_1 намагалась відшкодувати потерпілій ОСОБА_4 кошти, аби зменшити відповідальність її дочки.

З розписки (а.с.23), оригінал якої позивачка ОСОБА_1 надала на вимогу суду, вбачається, що ОСОБА_2 19.09.2014 року позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500 грн., які зобовязувалася повернути "по мере возможности, если получится в кратчайший срок в течении 2-3 месяцев."

З цього вбачається, що даний договір позики укладено у письмовій формі.

Згідно ст.ст.1046, 1047 Цивільного кодексу України - "За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей."

Оцінюючи показання сторін та свідків, суд вважає, що договір позики є формально укладеним, однак при цьому не було дотримання усіх вимог щодо договору позики. Зокрема грошові кошти ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1, яка самостійно вирішила кошти заплатити потерпілій ОСОБА_4 та й самостійно вирішила, що саме таку суму потерпілій треба передати, адже збитки за обвинувальним актом (а.с.49-53) становлять всього 1200 гривень.

При цьому суд аналізуючи пояснення свідків приходить до висновку, що ніхто із них не бачив передання грошових коштів ОСОБА_1 саме ОСОБА_2, чого не заперечила в судовому засіданні й сама ОСОБА_1 та підтвердила ОСОБА_2

За приписами ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку сторони не в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім того, суд приймає до уваги і те, що ОСОБА_2 оспорює цей договір позики, щодо його безгрошевитості на підставі ст.1051 Цивільного кодексу України.

Не приймає суд до уваги визначення ОСОБА_1 у своєму позові даних відносин між сторонами, як позичку, оскільки це зовсім інші правовідносини, передбачені главою 60 Цивільного кодексу України.

Отже суд приходить до висновку, що договір позики грошових коштів в сумі 1500 грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважається неукладеним.

Тому зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 213, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.509, 525, 530, 638, 639, 827, 1046, 1051 Цивільного кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики таким, що неукладений - задовольнити.

Визнати договір позики від 19.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у письмовій формі у вигляді розписки таким, що не був укладеним.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особа, яка не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_7