АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5474/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/4995/15 Зяброва О.Г.
Категорія: захист права власності Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевіського районного суду м.Харкова від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,що діє в інтересах дітей : ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи у справі : Орджонікідзевський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання такими, що втратив право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА :

24 листопада 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом в якому просив визнати такими, що втратили право користування квартирою 101 по вул. Зубарєва, будинок 49 м.Харкова неповнолітніх дітей : ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 року та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов»язати Орджонікідзевський районний відділ ГУ ДМС України в Харківській області їх з реєстрації в зазначеній квартирі.

Як на підставу вказаних вимог, позивач, з посиланням на ст. 72 ЖК України зазначає на те, що вказана квартира належить йому на праві власності в порядку спадкування за заповітом. В період з 28.02.1997 року по 20 серпня 2014 року він з відповідачем перебував у шлюбі від якого народились зазначених вище діти.

Позивач зазначає, що при розгляді справи про розірвання шлюбу, він звертавсь до суду з зустрічним позовом про передачу дітей йому, однак суд прийняв рішення про передачу малолітніх дітей відповідачу.

Позивач також зазначає, що відповідач на початку жовтня 2014 року в добровільному порядку виїхала з зазначеної квартири та знялась з реєстрації в ній, однак діти, проживаючи з матір»ю зареєстровані в зазначеній квартирі та відповідач відмовляється в добровільному порядку зняти їх з реєстрації, у зв»язку з чим він більше десяти місяців сплачує комунальні послуги за трьох неповнолітніх дітей.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18 червня 2015 року в задоволенні зазначених позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ,що при стягненні з нього аліментів відповідач зазначила адресу свого проживання в АДРЕСА_2,що на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню в даній справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що діти та вона власного житла не мають а позивач, маючи як вказану квартиру, так і будинок в смт Печеніги, відмовляється забезпечити дітей житлом, а також з посиланням на перешкоджання позивачем користуватись дітям спірною квартирою, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони та представники третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи про що свідчать розписка представника позивача та телефонограма, надана відповідачу ( а.с.108-109).

Від представника позивача та Орджонікідзевського районного відділу ГУ ДМС України в Харківській області, надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України , судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції. з посиланням на вимоги ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, виходив з ненадання позивачем доказів наявності у відповідача та його малолітніх дітей іншого житла та доказів не проживання малолітній дітей відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних на те причин.

При цьому, як свідчать матеріали справи квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності та в ній зареєстровані його малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.4-10, 17).

Матеріали справи також свідчать про те, що сторони в період з 28 лютого 1997 року перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.08.2014 року ( а.с.11).

Відповідно до довідки Красноградської міської ради, відповідач зареєстрована у спірній квартирі та в період 2014 року мешкає в АДРЕСА_2 разом з зі своєю матір»ю та дітьми ( а.с.16).

Згідно до статті 405 ЦК України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В роз»ясненнях, які містяться в п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватись цим житлом відповідно до закону ( особистий сервітут частина перша статті 405 ЦК).Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом,на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Таким чином , вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що до виниклих між сторонами правовідносин застосовуються положення ст. 405 ЦК України.

За змістом вказана норма ЦК України передбачає обов»язкову наявність двох умов для визнання членів сім»ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме : відсутність членів сім»ї власника в житловому приміщенні понад рік та неповажність причин такої відсутності.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у стороні та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вказаної норми ЦПК України, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про відсутність в спірному житловому приміщенні його неповнолітнього сина ОСОБА_8 та малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 понад рік без поважних на те причин.

Сам же факт проживання дітей з матір»ю за іншою адресою, враховуючи ту обставину що вони самі не можуть визначати своє місце проживання (ст. 29 ЦК України), не дає підстав для визнання їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням та як наслідок, зняття їх з реєстрації в цьому житловому приміщенні та свідчить про поважність причин їх відсутності у спірному житловому приміщенні.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують, були предметом їх розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку.

При цьому , вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, дають підстави для зміни заочного рішення суду та виключення із його мотивувальної частини посилання суду на ст. 72 ЖК України як на підставу відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення суду від 18 червня 2015 року підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309. 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Орджонікідзевіського районного суду м.Харкова від 18 червня 2015 року, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду на ст. 72 ЖК України як на підставу відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, судя:

Судді :