АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3738/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2100/К/15 ОСОБА_1
Категорія - 54 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі: Голуб О.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 Івановичана ОСОБА_3;

представника Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 Івановичана на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" (далі ПАТ «Криворіжгаз») і просив поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 3450 гривень, моральні збитки в сумі 2000 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що Наказом № 534-к від 27.08.98р. він був прийнятий на посаду слюсаря по експлуатації та ремонту підземних газогонів відповідача. 07.12.12р. за станом здоров'я, як ліквідатор 1 категорії аварії на ЧАЕС та інвалід війни 3 групи, він був переведений контролером газового господарства абонентської служби.

Наказом № 394-к від 31.10.13 року було перейменовано назву відділу і його посада стала називатись контролер газового господарства супроводження клієнтів фізичних осіб управління обліку та балансів. Умови праці залишились ті ж самі.

В грудні 2014 року його викликали до відділу кадрів та пояснили, що його посада буде скорочуватись, запропонували написати заяву про переведення на тимчасову роботу на період контролера, яка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та повинна була вийти на роботу не раніше 2017 року.

29 квітня 2015 року його повідомили про звільнення, так як виходить з декретної відпустки ОСОБА_5 Для нього це стало шоком, він так перенервував, що в нього трапився гіпертонічний криз і йому був виданий лікарняний лист на дві доби із зазначенням приступити до роботи 01 травня 2015 року. 1 травня - святковий та неробочий день. Вихідні дні у травні 2015 року тривали з 1 по 5 травня і тому першим робочим днем у травні було 5 число.

Отримавши та знайомившись з копією наказу № 478-к від 01.12.14 року він помітив, що той змінений, а саме в ньому відсутня дата до якої він повинен був працювати за терміновим договором, а також внесено не одну особу, що перебуває у декретній відпустці, а двох -: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та зазначено термін до виходу на роботу однієї з них.

Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, тому просив суд задовольнити його позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди в повному обсязі.

Рішенням суду від 25.08.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог посилаючись на те, що рішення суду порушує його трудові права та гарантії, передбачені Конституцією України. Так, погоджуючись на зміну трудового договору що укладений на невизначений строк на строковий трудовий договір позивач виходив з того, що працюватиме на підприємстві ще понад два роки, в іншому випадку йому було вигідніше звільнитись за скороченням штату та отримувати компенсацію в службі зайнятості. При укладенні строкового договору позивач не розумів, що фактично погоджується на зміну істотних умов праці та погіршує своє становище. Дії відповідача в цій частині були протиправні, оскільки не відповідають вимогам ст. 32 КЗпП України, позивачу не було надано терміну два місяці для обміркування свого становища.

Крім того, позивача було звільнено 30.04.2015 року, в той час як ОСОБА_5 мала приступити до роботи 05.05.2015 року, вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.241-1 КЗпП України він мав бути звільнений з 05.05.2015 року, а оскільки з 05.05.2015 року по 20.05.2015 року він був на лікарняному, то звільнений він мав бути 21.05.2015 року.

Крім того судом не враховано, що ОСОБА_5 наступного ж дня пішла у декретну відпустку, що вказує на зловживання відповідачем та порушення трудових прав позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону дійшов висновку про необхідність відмови з задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що позивачем не доведено незаконність його звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так судом першої інстанції встановлено, що з 27.08.1998 р. ОСОБА_2 працював в ПАТ «Криворіжгаз» (а.с.3 копія довідки).

Згідно наказу ПАТ «Криворіжгаз» № 741 від 16.10.2014р. ліквідовано відділ супроводження клієнтів - фізичних осіб управління обліку та балансів, скорочені штатні посади, в тому числі 101 одиниця посади контролера (а.с.30-31).

06.11.2014р. ОСОБА_2 був попереджений про звільнення у звязку із скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України.

26.11.2014р. ОСОБА_2 звернувся до голови правління ПАТ «Криворіжгаз» з заявою про переведення його в звязку із скороченням посади з 01.12.2014р. контролером газового господарства відділу обліку газу управління обліку та балансів за строковим договором на період відпусток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку до фактичного виходу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з цієї відпустки (а.с.36 копія заяви).

Наказом від 01.12.2014 р. № 478-к ОСОБА_2 - контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб управління обліку та балансів, з 01 грудня 2014 року контролером газового господарства відділу обліку газу управління обліку та балансів за строковим трудовим договором на період відпусток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дня фактичного виходу ОСОБА_6 або ОСОБА_5 з цих відпусток (до події, яка відбудеться раніше в часі), з місячною тарифною ставкою 1700,00 грн. у звязку зі скороченням штату працівників (а.с.7 копія наказу).

Згідно акту від 01.12.2014 р. про відмову ОСОБА_2 від підпису при ознайомленні в наказі про переведення, ОСОБА_2 в присутності заступника начальника відділу кадрів управління з персоналу ОСОБА_7, провідного інженера відділу кадрів ОСОБА_8, провідного інженера відділу кадрів ОСОБА_9 відмовився поставити свій підпис про ознайомлення з наказом ПАТ «Криворіжгаз» від 01.12.2014 р. № 478-к про переведення ОСОБА_2, про що складено акт (а.с.6,39), проте позивач перейшов працювати на вказану в наказі посаду.

29.04.2015 р. ОСОБА_5 звернулася до голови правління ПАТ «Криворіжгаз» з заявою, в якій просить перервати їй відпустку для догляду за дитиною і вона приступає до роботи з 05.05.2015 р. (а.с.40).

Згідно акту від 29.04.2015р. ОСОБА_2 було розяснено, що строковий трудовий договір з ним буде розірвано в звязку з виходом з відпустки ОСОБА_5 (а.с.41).

30.04.2014р. видано наказ № 177-к про звільнення ОСОБА_2 з роботи у звязку з закінченням строкового трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП України, підставою чого є заява ОСОБА_5 про вихід на роботу (а.с.42).

Колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_2 є законним.

Так, позивач працював у Товаристві контролером газового господарства відділу супроводження клієнтів фізичних осіб управління обліку та балансів.

Наказом по Товариству «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників» № 741 від 16.10.2014 з 16.10.14 ліквідовано відділ супроводження клієнтів- фізичних осіб управління обліку та балансів та скорочено штатні посади контролерів газового господарства відділу супроводження клієнтів - фізичних осіб у кількості 101 штатна одиниця.

На підставі вищезазначеного, Позивачу 06.11.2014 року вручено попередження про наступне звільнення його з роботи по закінченні 2-х місяців з дня вручення цього попередження у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Враховуючи, що позивач ліквідатор 1 категорії аварії на ЧАЕС, інвалід війни 3-ї групи йому запропоновано в той же день для працевлаштування іншу роботу, яку мало Товариство станом на 06.11.14 року, а саме: - контролера газового господарства відділу обліку газу управління обліку та балансів за строковим трудовим договором. Із запропонованою вакансією ОСОБА_2 погодився (а.с.35).

29.04.2015 ОСОБА_5 надала відповідачузаяву про переривання своєї відпустки та що 05.05.2015 приступає до роботи за укладеним раніше строковим трудовим договором на період відпустки ОСОБА_6 для догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, у звязку із чим наказом по ПАТ «Криворіжгаз» № 177-к від 30.04.2015 ОСОБА_2 звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд при ухваленні рішення не врахував, що погоджуючись на зміну трудового договору, який укладений на невизначений строк на строковий трудовий договір позивач виходив з того, що працюватиме на підприємстві ще понад два роки, в іншому випадку йому було вигідніше звільнитись за скороченням штату та отримувати компенсацію в службі зайнятості колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки при переведенні ОСОБА_2, його звільненні з роботи підприємство керувалось діючим законодавством, зокрема, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, у відповідності до затвердженої Наглядовою радою структури ПАТ «Криворіжгаз» (протокол від 01.10.2014 № 01.10-2014) та з урахуванням змін основних завдань та функцій управління реалізації природного газу та управління обліку та балансів позивача своєчасно попереджено про наступне вивільнення його за п.1 ст.40 КЗпП України. Враховуючи, що ОСОБА_2 є ліквідатором 1 категорії аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому запропоновано працевлаштування на вільне робоче місце на підприємстві (п.7 ст.20, п.1 ст.21, п.1 ст. 22, п.1 ст. 23 зазначеного закону.) Позивачу запропоновано посаду, яка була на той час вакантною, та на яку він може претендувати з урахуванням його кваліфікації та досвіду трудової діяльності, на яку позивач погодився.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що при укладенні строкового договору позивач не розумів, що фактично погоджується на зміну істотних умов праці та погіршує своє становище не знаходять свого підтвердження, оскільки обов'язки та права контролера, які виконував позивач і які виконувала у свій час ОСОБА_5 суттєво не відрізняються. Так, режим праці контролера визначається згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, який діє в Товаристві (з 08.00 годин до 17.00 годин, вихідні субота, неділя, контролер зобов'язаний забезпечувати, згідно з денним завданням, контрольне зняття показань лічильників газу та візуальну перевірку стану лічильників газу, тощо).

Не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача в цій частині були протиправні, оскільки не відповідають вимогам ст. 32 КЗпП України, позивачу не було надано терміну два місяці для обміркування свого становища.

Так, позивачу запропоновано вакантну посаду у зв'язку з його звільненням за скороченням штату ч.І ст. 40 КЗпП України, а не за ст. 32 зазначеного кодексу.

Крім того, для прийняття рішення щодо запропонованої пропозиції по вакантній посаді у ОСОБА_2 був час: з дня пропозиції роботи 06.11.2015 пройшло 20 днів. Тільки 26.11.2014 він написав заяву на ім'я керівника ПАТ «Криворіжгаз» з проханням перевести його контролером газового господарства відділу обліку газу управління обліку та балансів за строковим трудовим договором з першого грудня 2014 р. на період відпусток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку до дня фактичного виходу ОСОБА_6 або ОСОБА_5 з цієї відпустки, у зв'язку зі скороченням посади, яку він обіймав.

Також не можуть бути підставою для скасування законного рішення доводи апеляційної скарги про те, що позивача було звільнено 30.04.2015 року, в той час як ОСОБА_5 мала приступити до роботи 05.05.2015 року, вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.241-1 КЗпП України він мав бути звільнений з 05.05.2015 року, а оскільки з 05.05.2015 року по 20.05.2015 року він був на лікарняному, то звільнений він мав бути 21.05.2015 року.

Як убачається із матеріалів справи, 29.04.2015 ОСОБА_5 надала Товариству заяву про переривання своєї відпустки та що 05.05.2015 приступає до роботи за укладеним раніше строковим трудовим договором на період відпустки ОСОБА_6 для догляду за дитиною до досягнення нею З річного віку.

Наказом по ПАТ «Криворіжгаз» № 177-к від 30.04.2015 ОСОБА_2 звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП України. З наказом позивач ознайомився, але підписатися про ознайомлення відмовився.

У заяві про переведення на робоче місце особи, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиню, а також у наказі про переведення працівника на таке місце чітко визначено, що трудовий договір укладається до дня фактичного виходу на роботу основного працівника, який перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею три-,шести,- шістнадцятирічного віку.

Особливістю цього строкового договору є те, що його дія припиняється не лише тоді, коли дитині основного працівника виповниться три, шість, шістнадцять років, а й у тому разі, якщо цей працівник забажає перервати таку відпустку й стати до роботи з повним робочим днем раніше, ніж дитині виповниться три, шість, шістнадцять років. Про день виходу на роботу з такої відпустки працівника відповідач не знав. День подання заяви та день виходу на роботу не повинні збігатися. Заяву подають на передодні виходу на роботу, що дає можливість звільнити працівника, прийнятого на роботу на період перебування основного працівника у відпустці, оскільки його має бути звільнено в день, що передує виходу на роботу основного працівника.

Коли жінка виходить на роботу після закінчення строку відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, або якщо вона перериває відпустку та виходить на роботу з повним робочим днем достроково, то працівник, з яким укладено строковий трудовий договір для заміщення основного працівника, має бути звільнений на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП.

У наказі про звільнення з робочого місця особи, що знаходилась у відпустці по догляду за дитиню, вказано: «звільнений у зв'язку із закінченням строку трудового договору». Для цього не потрібна заява тимчасового працівника про звільнення, оскільки свою згоду на це він уже висловив у заяві при укладанні трудового договору на визначений строк.

Працівник, який знаходився у відпустці для догляду за дитиною написав заяву та приступає до роботи. У зв'язку з чим позивача звільнено.

З позивачем на підставі п.2 ст. 36 КЗпП припинено трудовий договір у зв'язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий до закону. ( Строковий трудовий договір укладено з Позивачем відповідно до вимог ст.23 КЗпП.)

Судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано, що відповідно до Закону України «Про відпустки» жінка, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною має право вийти на роботу не тільки після закінчення відпустки, а й в будь-який час за її бажанням.

Як вже було зазначено, припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладання строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором та приступив до роботи. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п.2 ст.36 КЗпП.

Припинення трудового договору після закінчення строку трудового договору можливе тільки протягом одного дня. Відповідно до п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, день звільнення працівника є останнім днем його роботи, тобто останнім днем дії строкового трудового договору. Якщо в останній день строку трудового договору працівник не був звільнений, трудові відносини фактично тривають, договір вважається продовженим на тих же умовах, але вже на невизначений строк.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував закон, а доводи позивача про порушення його прав відповідачем стосовно звільнення ОСОБА_2 під час перебування на лікарняному зводяться до переоцінки висновків суду і незгоди з його рішенням. Загальне правило щодо заборони звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності встановлене ст.40 КЗпП і стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

В даному випадку слід також врахувати позицію Пленуму Верховного Суду України стосовно недопустимості звільнення працівника під час його перебування на лікарняному. Так, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 ( правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст.40 КЗпП)) стосується як передбачених статтями 40,41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Часткове врегулювання цього питання знайшло своє відображення у листі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності «Щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» № 05-31-1137 від 06.08.2004 Відповідно до п.3 абз.2 зазначеного ОСОБА_8 у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій втраті працездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Виходячи з вищезазначеного, перебування працівника на лікарняному у зв'язку з хворобою на момент закінчення строку дії строкового договору не є підставою для продовження трудових відносин, а лише спричиняє зобов'язання роботодавця перед працівником щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності протягом перших 5 днів хвороби.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано, що ОСОБА_5 наступного ж дня пішла у декретну відпустку, що вказує на зловживання відповідачем та порушення трудових прав позивача колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи не встановлено, а позивачем не доведено того, що після виходу ОСОБА_5 вдруге в декретну відпустку позивач звертався до відповідача з питання працевлаштування.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Івановичана відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: