Справа №345/54/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2015 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, а саме, кошти сплачені ним за автомобіль марки RENAULT Kangoo 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 № кузова НОМЕР_2 № двигуна НОМЕР_3, в розмірі 64616,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що у травні 2013 р. він купив у відповідача зазначений автомобіль за 4100 доларів США, що в еквіваленті становить 64616,00 грн. ОСОБА_2 запевнив позивача, що автомобіль ні в розшуку, ні під арештом не перебуває та вказав, що на даний час власник авто знаходиться закордоном, а тому переоформити транспортний засіб можна буде через місяць, коли той повернеться. Після укладення між ними усної домовленості позивач передав відповідачу вищевказану суму коштів, а ОСОБА_2 в свою чергу передав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію автомобіля.

03.06.2013 року позивач на вказаному автомобілі рухався в м. Київ, де по дорозі його зупинили працівники ДАІ та повідомили, що згідно постанови про розшук та арешт транспортних засобів від 12.03.2012 року автомобіль RENAULT Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться під арештом, після чого машину вилучили. Вважає, що відповідач обманув його, продавши йому автомобіль, не маючи на це юридичних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майна фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 4100,00 доларів США. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 64616,00 грн. матеріальної шкоди.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, позов підтримують в повному обсязі.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає з підстав, наведених у заяві про перегляд заочного рішення. Так, у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 зазначає, що зобов'язання було виконане, адже згідно домовленості, яка існувала між сторонами, ОСОБА_1 платить кошти, а ОСОБА_2 віддає йому автомобіль. Автомобіль ОСОБА_1 отримав. Також відповідач зазначає, що як на доказ отримання ним 4100 доларів США за автомобіль, позивач посилається на висновок дільничного інспектора від 08.07.2013 року. Проте обставини, викладені у висновку, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 визнав сам факт отримання коштів, але не суму в розмірі 4100 доларів США, так як в дійсності він отримав за автомобіль, який передав позивачу, лише 2600 доларів США, згідно тієї усної домовленості, яка існувала між ними.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом не про повернення коштів, а про відшкодування шкоди. Проте позивачем необґрунтовано, в чому полягає шкода та якими діями вона заподіяна. Автомобіль був переданий позивачу і відповідач його не забирав, а вилучили його працівники ДАІ згідно постанови державного виконавця про розшук та арешт транспортних засобів. А арешт проводився не через те, що в нього якісь борги, тож що саме ним порушено, незрозуміло. Тому відповідач вважає вимоги позивача про стягнення з нього коштів безпідставними та необґрунтованими.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, таким чином, з'ясувавши фактичні її обставини, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що у травні 2013 року між сторонами укладено усний договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 4100 доларів США, а останній в свою чергу передав йому автомобіль марки «Рено-Канго» д.н.з. НОМЕР_1 та реєстраційне свідоцтво на нього. Це підтверджується даними, які містяться у висновку ДІМ Калуського МВ УМВС Гресько П.Д. (а.с. 12).

Автомобіль RENAULT Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться у власності ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8-9).

Відповідно до постанови державного виконавця про розшук та арешт транспортних засобів від 12.03.2012 року на вище вказаний автомобіль накладено арешт (а.с. 5-6).

У червні 2013 року автомобіль RENAULT Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений у ОСОБА_1 працівниками ДАІ, що підтверджується протоколом огляду та затримання транспортного засобу (а.с. 7)

Посилання позивача на недотримання сторонами під час укладення договору п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 є необґрунтованим, оскільки обов'язок реєстрації придбаних транспортних засобів покладається на їх власників. Той факт, що придбаний позивачем автомобіль перебував під арештом і відповідно до пункту 41 Порядку не підлягав перереєстрації, зумовлює наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2015 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-100 цс 15), а відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто між сторонами виникли договірні правовідносини. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить і право визначення предмета і підстав позову.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивачем, всупереч вимогам ст.ст.57,60 ЦПК України, не доведено, внаслідок яких саме дій відповідача йому була заподіяна майнова шкода в розумінні ст.1166 ЦК України.

Крім того, як вказувалося вище, між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 1166 ЦК України у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 215, 218, 223-226 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, а саме коштів сплачених за автомобіль марки RENAULT Kangoo 1999 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 64616,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий