АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5746/15 Головуючий 1 інстанції: Болибок Є.А.
Справа № 619/898/15-ц Доповідач : Пшенічна Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії -Шаповал Н.М. Кіпенка І.С.

за участю секретаря - Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3, зареєстрований 27.08.2004 року Московським відділом державної РАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис серія НОМЕР_1. Визнати за нею та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_2, в порядку поділу спільного майна подружжя визнавши за кожним по ? частині, припинивши право сумісної власності на вказане майно. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 лютого 2015 року.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 27 серпня 2004 року Московським відділом РАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 827.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову 04 березня 2015 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави 243, 60 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3 897,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що виховання та утриманням сина ОСОБА_5 займається виключно він та у подальшому син буде проживати разом із ОСОБА_3, як ними було вирішено. Автомобіль є майном ФОП і не є об'єктом спільної сумісної власності, а використовується ним виключно у підприємницькій діяльності.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що він згоден з рішенням щодо розірвання шлюбу і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Cудова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлено, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько дитини має сплачувати аліменти, щодо майна, то воно було придбано під час шлюбу і подружжя має на нього рівні права.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким суд дав вірну оцінку.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно. набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання. Ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується відповідачем, що автомобіль та квартира були придбані подружжям під час шлюбу.

Довід апеляційної скарги, що автомобіль не є спільною власністю подружжя так як використовується відповідачем виключно у підприємницькій діяльності, то цей довід є недоведеним, оскільки відповідач не надав доказів, що набув вказане спірний автомобіль для використання його в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, і за кошти отриманні від цієї діяльності, а тому це майно є об'єктом сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснював, що спірна квартира була придбана за гроші, які отриманні в борг від його батьків, але це не породжує особисте право власності відповідача на спірну квартиру і не спростовують висновки суду першої інстанції, що квартира є спільною сумісною власністю

За правилами ст.. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Розмір аліментів судом першої інстанції встановлено з урахуванням вимог ст.. ст.. 182, 183 СК України.

Що стосується доводу апеляційної скарги стосовно того, що вихованням та утриманням дитини займається відповідач, а в подальшому дитина буде проживати з батьком, судовою колегією не приймається, оскільки відповідач не надав доказів, що син проживає з ним, а на майбутьнє судове рішення не ухвалюється.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач частково довів свій позов.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії