_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/246/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Маломуж А.І.

за участю секретаря Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Управління Держгеокадастру у м.Одесі «Про скасування рішення виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року та державного акту від 02 березня 1999 року,-

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 12.03.2015 року просить суд визнати неправомірними дії ОСОБА_2 у частині самозахоплення частини земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-Б, яка належить ОСОБА_1, визнати неправомірними дії ОСОБА_2 у частині самозахоплення земельної ділянки (проходу) загального користування, площею 0,01573 за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-В, яка належить Одеській міській раді, скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.12.1997 року №-872 «про передачу у приватну власність членам садового товариства «Трудівник» земельних ділянок для садівництва», відносно ОСОБА_2, скасувати «Державний акт про право приватної власності на землю», виданий гр.. ОСОБА_2, 02 березня 1999року, площа земельної ділянки 0,0440 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в для ведення індивідуального садівництва. Скасувати реєстрацію «Державного акту про право приватної власності на землю», виданий гр. ОСОБА_2, 02 березня 1999 року, площа земельної ділянки 0,0440 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в для ведення індивідуального садівництва, який зареєстрований в «книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №-1833», зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 по праву на спадщину за законом, тобто за її рахунок привести у належний стан частину земельної ділянки, яка нею була самозахоплена і забетонована для проходу до її садівничого будинку, а також відновити металеву огорожу на само захопленій земельній ділянці, яка була нею знищена за адресою: м.Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в. Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою (проходом) загального користування, площею 0,01573 га за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-В.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька позивача - ОСОБА_3 ним були виявлені документи, які вказують як гр.. ОСОБА_2 були встановлені межі земельної ділянки в натурі за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в на підставі «Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року і отримання державного акту на право власності на землю.

У технічній документації по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок і складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам-членам товариства «Трудівник», розташованого за адресою: м.Одеса, вул.. Тімірязєва, 35,в,г,41в,45а,47г,д,е,ж,51б,в,г,д,53а,б,г,61а,б,в,г,д,е,ж,з,74б,в, вул.. Довга, №№-36 в,г,д,98 в,г,е,ж,з,і; вул.. Естонська, №№6,б,15а,б,в, вул..Щедра, №-68 в,г, є «Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року, в якому вказано про те, що у присутності представника Одеського міського земельно-кадастрового бюро гр.. ОСОБА_4 і землекористувача ОСОБА_2, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений цей акт, про введення в натурі встановлення меж земельної ділянки, площею 440 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в. У вищевказаному акті було вказано про те, що представники суміжних землекористувачів ніяких претензій при встановлені меж землекористування не заявлено. Вказаний акт був підписаний гр.. ОСОБА_2, а також суміжними землекористувачами. Як вказує позивач, підпис його батька ОСОБА_3 є підробним.

«Державний акт про право приватної власності на землю» гр.. ОСОБА_2 був виданий 02 березня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року №-872 «про передачу у приватну власність членам садового товариства «Трудівник» земельних ділянок, для садівництва. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №-1833. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Позивач в останнє судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє у судове засідання не з'явилася, представником позивача надано заяву про слухання справи за їх відсутності, у задоволені позову відмовити.

Представник Держгеокадастру у м.Одесі у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутності представника, у задоволені позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до положень ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Одеської міської ради №872 від 20.12.1997 року і державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 02.03.1998 року належить на праві приватної власності земельна ділянка №39 площею 0,0440 га по вул.. Тімірязєва, 41-в у м.Одесі за цільовим призначенням для садівництва.

Суміжна земельна ділянка №40 площею 0,0460 по вул.. Тімірязєва, 41-б у м.Одесі рішенням Одеської міськради №2854-ХХХIV від 15.06.2004 року передана у приватну власність ОСОБА_3 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 25.11.2005 року).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2011 року земельна ділянка по вул.. Тімірязєва, 41-б у м. Одесі за цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва належить на праві власності ОСОБА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 п. «в» ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені в ст. 121 ЗК України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність на безоплатній та платній основі. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельного кодексу України.

Пунктом 1.12 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №-43 «про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організація та обєднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Відповідно до «Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24 грудня 1997 року встановлено, що у присутності представника Одеського міського земельно-кадастрового бюро гр.. ОСОБА_4 і землекористувача ОСОБА_2, а також суміжних землекористувачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт про введення в натурі встановлення меж земельної ділянки, площею 440 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.. Тімірязєва, 41-в. У вищевказаному акті було вказано про те, що представники суміжних землекористувачів ніяких претензій при встановлені меж землекористування не заявлено.

В ході одного із судових засідань ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій проси призначити по справі судову-почеркознавчу експертизу, з посиланням на те, що підпис батька ОСОБА_3 на «Акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» є підробленим.

25.12.2014 року на адресу суду надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якої підпис від імені ОСОБА_3 у наданому на дослідження акті «Встановлення і узгодження меж земельної ділянки в натурі» від 24.12.1997 року виконаний не самим ОСОБА_7, а іншою особою. Цей підпис виконаний з наслідуванням підпису (підписами)ОСОБА_3, ймовірно за все, по памяті.

Також, при винесенні рішення, суд враховую висновок Конституційного Суду України, викладений у рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009 року при розгляді справи за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частин 2 статті 19, статті 144 Контситуції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1,10 статті 59 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до якого органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, зверненні до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради було видано державний акт про право приватної власності на землю від 02.03.1998 року.

Таким чином, суд зазначає, що з часу отримання ОСОБА_2 державного акту про право власності на землю, що надана їй на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №-872 від 20.12.1997 року , вказане рішення у вищезазначені частині вичерпало свою дію у звязку з його виконанням та фактичною реалізацією, та таким чином вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи те, що інші позовні вимоги (скасування рішення ВК ОМР від 20.12.19997 р., скасування державного акту про право приватної власності на землю, скасування реєстрації державного акту) є похідними від вищевказаної вимоги відмовити в повному обсязі. Посилання позивача на виконання підпису на узгоджувальних документах не самим ОСОБА_3, а іншою особою судом не приймається до уваги враховуючи наступне, у п. г ч.1 ст 91 ЗК України викладено обовязок власника земельної ділянки дотримуватися правил добросусідства і не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Зміст добросусідства викладено у ст.. 103 ЗК України. Зміст зазначених норм права дозволяє зробити висновок, що власник і користувач земельної ділянки не має права чинити перешкоди в оформленні сусідом права на землю.

Крім того, вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідачки в частині захоплення земельної ділянки яка належить ОМР та зобовзання відповідачки усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки яка належить ОМР не підлягають задоволенню оскільки ОСОБА_1 не є належним позивачем за даними вимогами, а позивач не може захищати порушене право Одеської міської ради.

Вимоги щодо визнання неправомірними дій ОСОБА_2 у частині самозахоплення частини земельної ділянки яка належить ОСОБА_1 та зобовязання відповідачки усунення перешкоди у користуванні земельної ділянки та відновлення металевої огорожі не підлягають задоволенню оскільки судові не надано належних та допустимих доказів (висновок експертної установи, належним чином оформлені земельно-кадастрові виміри, тощо).

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 328, 330, 373, 378, ЦК України, ст.ст. 120, 126,152, 155, 158, Земельного Кодексу України,88, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені уточненого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Управління Держгеокадастру у м.Одесі «Про скасування рішення виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року та державного акту від 02 березня 1999 року відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Маломуж А. І.