УХВАЛА

22 вересня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Літвінової Ірини Олександрівни, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності та договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 року на адресу суду надійшла вищезазначена позовна заява.

20.08.2015 року відповідно до автоматичного розподілу справи між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 20.08.2015 року матеріали позову були передані головуючому по справі.

22.09.2015 року на виконання ч. 3 ст. 122 ЦПК України отримано відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, з відповіді якого вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., проживає за адресою : АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., проживає за адресою : АДРЕСА_2

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, зокрема, позивачем не зазначено доказів (або не наведено підстав для звільнення від доказування) на підтвердження того, що між сторонами існують певні права та обов'язки. Всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивач не зазначає доказів на підтвердження кожної обставини на підтвердження своїх вимог. Процесуальний закон вимагає саме на цій стадії зазначити всі докази на підтвердження своїх вимог, представлення яких можливе вже на подальших етапах руху позовної заяви, зокрема, під час судового розгляду.

Проте, суд звертає увагу позивача на імперативні вимоги ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право звернутись до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, у разі його порушення, оспорювання або невизнання. В порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У позовній заяві не вказано, які права позивача було порушено, в чому саме полягають порушення, якими діями відповідачів вони вчинені.

Позовна заява не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, розповсюджуються саме на той період руху цивільної справи, коли вже відкрито провадження по справі. Положення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України - зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, - чітко регламентують обов'язок позивача саме при зверненні до суду надати своїй позовній заяві певну форму із чітко визначеним процесуальним законом змістом.

Щодо матеріалів позову, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на п. 5.27 ч. 5 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації Уніфікована в системі організаційно-розпорядчої документації, яким передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис), який скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи. Проте позивачем зазначені вимоги також не дотримані. Розцінюючи додатки до позовної заяви як частину матеріалів позову в розумінні цивільно-процесуального законодавства, суд констатує також порушення позивачем їх оформлення і складання.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст.121 ЦПК України суддя,встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Літвінової Ірини Олександрівни, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною довіреності та договору дарування, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Кицюк