АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5002/15 Справа № 2-3109/11 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи тим, що 17 жовтня 2005 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNLOAE00005502, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 15.825 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,96% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2010 року.

Зазначали, що у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №DNLOAE жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна, згідно якого остання надала в заставу автомобіль марки TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, припинивши оплати по кредиту, внаслідок чого у неї станом на 18 травня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 13.111 доларів США 12 центів, що за курсом станом на 11 травня 2011 року становить 104.495 грн.63 коп., а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 6.202 долари США 81 цент, заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4.284 долари США 89 центів, комісія за адміністрування кредиту в розмірі 264 долари США 79 центів та пеня в розмірі 2.358 доларів США 63 центи, в рахунок погашення якої просять звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки TOYOTA, модель YАRIS, рік випуску - 2002, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям зазначеного транспортного засобу з обліку в органах ДАІ України, а також, наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенні у повному обсязі. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 жовтня 2005 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNLOAE00005502, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 15.825 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля в сумі 12.000 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 3.825 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути суму кредиту, виплатити за користування кредитними коштами 15,96% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 жовтня 2010 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 укладений договір застави рухомого майна від 17 жовтня 2005 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль марки TOYOTA, модель YARIS, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Банк умови кредитного договору виконав, надавши відповідачу 12.000 доларів США, що підтверджується копією ордеру розпорядження і не заперечується відповідачем (а.с.90).

Через неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 18 травня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 13.111 доларів США 12 центів, що за курсом станом на 11 травня 2011 року становить 104.495 грн.63 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6.202 долари США 81 цент, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4.284 долари США 89 центів, комісії за адміністрування кредиту в розмірі 264 долари США 79 центів та пені в розмірі 2.358 доларів США 63 центи.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язань забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно ч.2 ст.589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до вимог ч.ч.6,7 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Однак вирішуючи питання про стягнення пені за порушення строків виконання зобов'язань в розмірі 2.358 доларів США 63 центи та комісії в розмірі 264 долари США 79 центів суд правильно дійшов висновку щодо необхідно їх стягнення, але помилково стягнув їх в іноземній валюті.

Стягуючи з відповідачів пеню за прострочення боргових зобов'язань та штраф в іноземній валюті, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів від 19 лютого 1999 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюється на підставі генеральних та індивідуальних ліценцій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету.

Разом із цим, за змістом ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

Право банку здійснювати операції в іноземній валюті передбачено Законом України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про Національний банк України».

З матеріалів справи вбачається, що зобов'язання ОСОБА_2 визначено в іноземній валюті, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-145цс14, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині заборгованості по комісії та пені за порушення строків виконання зобов'язань, а саме, звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 6.202 долари США 81 цент, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 4.284 долари США 89 центів, заборгованості по комісії 2.110 грн.38 коп., пені за порушення строків виконання зобов'язань в сумі 18.798 грн. 28 коп.

Посилання апелянта на те, що районний суд не врахував, що при укладенні кредитного договору сума сторонами була визначена у розмірі 15.825 доларів США, а фактично вона отримала лише 12.000 доларів США, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки з наданого банком деталізованого розрахунку заборгованості вбачається, що сума боргу нарахована саме з 12.000 доларів США.

З'ясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1.044 грн.96 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNLOAE00005502 від 17 жовтня 2005 року, яка станом на 11 травня 2011 року становить 10.487 доларів США 70 центів, що еквівалентно 83.586 грн.97 коп., та 20.908 грн.66 коп. і складається з: 6.202 доларів США 81 цент - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 49.436 грн.39 коп.; 4.284 долари США 89 центів, що еквівалентно 34.150 грн.58 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2.110 грн.38 коп. - заборгованість по комісії, 18.798 грн.28 коп. - пеня за порушення строків виконання зобов'язань, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки TOYOTA, модель YRIS, реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1.044 грн.96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.