печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

06 жовтня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Первій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд з України в Автономну Республіку Крим її неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ОСОБА_1 зареєстрована та до червня 2015 року проживала у м. Євпаторія. На початку червня 2015 року позивач разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 приїхала на материкову частину України для оформлення спадщини після смерті діда ОСОБА_5 Для виїзду з АР Крим було оформлено нотаріальну згоду батька малолітньої дитини, по якій позивача було випущено з окупованої території. ОСОБА_1 було повідомлено, що для в'їзду на територію АРК зазначений документ не матиме ніякої сили, оскільки виданий окупаційною владою. ОСОБА_6 зазначає, що рішенням Євпаторійського міського суду РК від 22 січня 2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Нотаріальна згода надана на виїзд в Україну та назад в АРК за законами України є недійсним і не створює правових наслідків. На даний час жодних зв'язків з відповідачем позивач не має, останній притягнутий до кримінальної відповідальності і йому обрано запобіжний захід у вигляді підпис про невиїзд, а тому відповідач не може змоги приїхати на територію України для надання дозволу на виїзд дитини без супроводу батька.

В судове засідання позивач не з'явилася та подала до суду заяву, в якій зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Третя особа про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просила розглядати справу за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 16 лютого 2010 року по 22 січня 2015 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивач та відповідач зареєстровані та проживають в АРК.

ОСОБА_2 надав дозвіл на виїзд його малолітньої доньки ОСОБА_4 з території АРК в Україну з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року.

Згідно постанови слідчого слідчого відділу ОМВС Росії по місту Євпаторія від 19 березня 2015 року до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Згідно висновку служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації від 05 жовтня 2015 року доцільно надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4 у супроводі лише матері до постійного місця проживання - м. Євпаторія АР Крим.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до п.3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367), в'їзд громадян України, що не досягай 16-річного віку, на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету України від 27.01.1995р.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні неприязні стосунки, які на даний час та в подальшому впливатимуть на інтереси дитини, так як суд не побачив прагнення батька надати дозвіл матері на виїзд за кордон дитини на відпочинок та оздоровлення.

Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.95. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Позовні вимоги позивача про надання дозволу без згоди батька оформлювати документи для виїзду або супроводу за межі України підлягають задоволенню

За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», ст.9 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька -задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд з України в Автономну Республіку Крим неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий 01 квітня 2010 року МВГУ МВС України в Криму, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий Павлоградський МВ УМВС України в Дніпропетровській області 21 жовтня 2005 року.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Г.О. Матійчук