Справа № 309/2939/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі: Рогач О.Я.,

за участю представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Хустського районного суду від 16 липня 2015 року у справі за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Олександрівська сільська рада про усунення перешкод у здійсненні прав власника земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Олександрівська сільська рада про усунення перешкод у здійсненні прав власника земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1. Його право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 року номер НОМЕР_3 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12.11.2013 р.,номер запису про право власності 3347562.

На цій земельній ділянці розміщений його житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площа земельної ділянки 0,08 га.

З земельною ділянкою межує земельна ділянка відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_4 пересунув свою огорожу на його земельну ділянку на відстань 2,20 м по усій довжині ділянки і у такий спосіб захопив частину його земельної ділянки вздовж межі їхніми земельними ділянками полосою розміром 88 кв.м. Такими діями відповідач позбавив позивача володіння й користування частиною належної йому на праві власності земельної ділянки, а також створив йому значні незручності в обслуговуванні свого підсобного господарства, оскільки внаслідок перенесення відповідачем огорожі значно звузились проходи до господарських будівель і споруд позивача у дворі будинку.

14 травня 2014 року за зверненням позивача комісією Олександрівської сільської ради за участю дільничного інспектора складений акт, в якому зазначено, що при замірах меж земельної ділянки ОСОБА_5 розміри ділянки не співпадають з розмірами, які вказані у свідоцтві на право власності на земельну ділянку, внаслідок чого сталося захоплення землі.

18 червня 2014 року головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області Сита І.Ю. складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким встановлено, що гр. ОСОБА_4 самовільно зайняв частину земельної ділянки гр. ОСОБА_5 площею 0,0088 га, чим заподіяв останньому шкоду в розмірі 183,93 грн.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 земельну ділянку не звільнив, огорожу на попереднє місце на межу між їхніми земельними ділянками не переніс, продовжує користуватись частиною земельної ділянки позивача.

Просив суд усунути порушення прав власника земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, з боку відповідача ОСОБА_4, зобов'язати відповідача звільнити захоплену частину земельної ділянки позивача розміром 88 кв.м (шириною 2,20 м, довжиною 39,63м), забрати з його земельної ділянки огорожу та встановити її по межі між земельними ділянками його ділянку, сплатити заподіяну йому шкоду в розмірі 183 грн. 93 коп. відповідно до розрахунку державного інспектора за дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області.

Рішенням Хустського районного суду від 16 липня 2015 року позов - задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник за довіреністю ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу на рішення, якою просив скасувати рішення Хустського районного суду від 16 липня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що позивачу ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,08 га.

Апелянт посилається на те, що рішенням Олександрівської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5, було порушене його законне право на користування земельною ділянкою, оскільки сільська рада перед тим, як надати її у власність іншій особі, не припинила офіційно його право на користування земельної ділянки. Але при цьому жодного документа про право на користування земельною ділянкою (державного акту, договору оренди тощо) апелянтом не надано.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (частина перша); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 125 Земельного кодексу України).

Як зазначає сам апелянт у своїй апеляційній скарзі, йому рішенням 8-ї сесії 2 скликання Олександрівської сільської ради від 01 вересня 1996 року передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,50 га, у т. ч. 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. До теперішнього часу це рішення ним не реалізовано, тобто межі земельної ділянки на місцевості не встановлені, документ на право власності на земельну ділянку не одержаний, земельна ділянка не внесена у Державний земельний кадастр, право на неї не зареєстровано.

Посилання апелянта на наявність у нього «переважного» права на приватизацію земельної ділянки відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України є безпідставним. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється "в порядку, встановленому цим Кодексом", тобто в загальному порядку. Такий порядок встановлений: щодо набуття земельних ділянок у власність - ст. 118 ЗКУ, щодо набуття в оренду - ст. 123 ЗКУ, Закон України "Про оренду землі". Відтак, "давність", передбачена статтею 119 ЗКУ, не дає будь-яких переваг чи пріоритетності при передачі земельної ділянки.

Натомість право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, якою він користується для обслуговування свого житлового будинку, посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 р. індексний номер НОМЕР_3 та зареєстровано органом державної реєстрації прав Реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції Закарпатської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.11.2013 р., номер запису про право власності 3347562 (а.с. 5, 6).

Порушення межи земельної ділянки позивача представник відповідача у судовому засіданні не заперечував, пояснюючи цей факт тим, що його довіритель вважає, що це його земельна ділянка. Це видно також і із змісту апеляційної скарги. Тобто, факт тривалого самовільного зайняття земельної ділянки позивача відповідач визнає.

Таким чином, доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування нема.

Керуючись ст.ст.307, 312, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 16 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді