Справа № 158/1083/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/1387/15 Категорія: 47 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Свистун О.В..,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ківерцівської міської ради Волинської області, приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Грудзевич Тетяни Олександрівни про визнання недійсним рішення міської ради, скасування державного акту на земельну ділянку, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 29/24 від 24.02.2006 року в частині надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серії НОМЕР_1, виданого Ківерцівською міською радою 30.01.2008 року на ім'я ОСОБА_3 -відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 243.60 грн.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2015 року вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстраторазалишено без розгляду за заявою позивача.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача, що під час оформлення відповідачем Державного акту на право власності на земельну ділянку, її розташування не відповідало фактичним межам земельної ділянки, що знаходились у користуванні ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній наведених.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в порядку спадкування набула права власності на земельну ділянку в розмірі, право власності на яку було набуто спадкодавцем. Площа земельних ділянок сторін по справі відповідає площам вказаним у Державних актах та рішеннях місцевої влади.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, що розташована в АДРЕСА_1 і право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.12.2013 року приватним нотаріусом Грудзевич Т.О. Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області (а.с. 5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_2 від 20.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом Грудзевич Т.О. Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області, позивач ОСОБА_1 є власником 71/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0447 га, що розташована у АДРЕСА_1, відповідно до Державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_1, виданого Ківерцівською міською радою 30.01.2008 року на підставі рішення Ківерцівської міської ради № 29/24 від 24.02.2006 року (а.с. 15).

Судом встановлено, що право власності на вищезазначене майно ОСОБА_1 набула в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, про що в судовому засіданні ствердила позивач, та не заперечується відповідачем. Право власності спадкодавця ОСОБА_6 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 площею 0,0594 га, підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_3 від 31.12.2004року) і набуто нею на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 09.12.2004 року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України, викладених в п.10 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач в порядку спадкування набула права власності на земельну ділянку в розмірі, право власності на яку було набуто спадкодавцем.

Згідно статей 116, 131 ЗК України (2001 року) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та на підставі цивільно-правових угод, укладення, яких здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

В силу ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Судом встановлено, що частина кімнати 1-3 у житловому будинку позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача, що стверджується рішенням Ківерцівського районного суду від 01.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Зазначеним рішенням у задоволенні позову було відмовлено, в тому числі з посиланням на те, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_3 відповідає площі зазначеній в державному акті на право власності на земельну ділянку. Однак, площа та розмір земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 (а тепер ОСОБА_1.) складає 0,0609 га.

Отже судом встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою, площа якої відповідає рішенню міської ради та Державному акту про право власності на землю. Позивач фактично користується більшою земельною ділянкою як передбачено в Державному акті на право власності на землю. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що права позивача в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, на якій розміщена її частина житлового будинку не порушуються рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області № 29/24 від 24.02.2006 року в частині надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також Державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,0447 га.

Крім того, скасовуючи Державний акт відповідача - право позивача на частину земельної ділянки під кімнатою 1-3 не виникає, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 спірна частина землі не передбачена.

Будь-яких доказів, що наданням відповідачу земельної ділянки площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд порушуються права позивача, ні позивач, ні її представник суду не надали. Також позивач не вказала у своїх вимогах розміру земельної ділянки, яка знаходиться під кімнатою 1-3, і належить відповідачу, а практично користується нею вона.

Із відповіді Ківерцівської міської ради, де провідними спеціалістами апарату міської ради та її виконавчого комітету в присутності інженер-геодезиста вирішувався спір між суміжними землевласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вбачається, що для відновлення меж необхідно замовити в проектній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в процесі розроблення якої погодити суміжні межі.

Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що підстав для визнання незаконним та скасування рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 29/24 від 24.02.2006 року в частині надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 площею 0,0447 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд немає. Крім того межа між земельною ділянкою відповідача та земельною ділянкою спадкодавця встановлювалася за їх згодою, оскільки ними було підписано акт про перенесення в натуру меж земельної ділянки.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що забор між житловим будинком сторін по справі та господарською будівлею відповідача було влаштовано позивачем по справі. А отже позивач не позбавлена права знести свій забор та мати доступ до своєї частини житлового будинку.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при вирішенні даної справи суд першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють і відмовив у задоволені позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а зазначені в ньому висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: