АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання кредитного договору неукладеним.

У мотивування вимог посилалася на те, що 12 грудня 2006 року вона та ТОВ «Укрпромбанк» уклали кредитний договір №576/ПВ-06, згідно якого ТОВ «Укрпромбанк» надав їй у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 133000,00 доларів США зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 12,5 % річних на фактичну заборгованість по кредиту з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2026 року для придбання житла на вторинному ринку.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 грудня 2006 року між нею та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено іпотечний договір №576/ФКВ-06, предметом якого була однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У червні 2010 року внаслідок відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

13 грудня 2010 року між відповідачем та нею було підписано кредитний договір №576/ПВ-06, відповідно до якого банк зобов'язався надати їй грошові кошти в сумі 1051 406,26 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2028 року на споживчі потреби.

Відповідно до п. 3.1 даного Договору видача кредиту на споживчі цілі проводиться шляхом видачі готівки в сумі 1051406,26 грн в касі банку.

Зазначені кошти вона не отримувала, а продовжувала сплачувати кредит не ТОВ «Укрпромбанк», а ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки вона кредитні кошти від ПАТ «Дельта Банк» не отримувала, тому в неї і не виникає прав та обов'язків перед банком за кредитним договором №576/ФКВ-06 від 13.12.2010 року.

З руханням наведеного просила суд визнати Кредитний договір №576/ФКВ-06 від 13.12.2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 неукладеним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що на сьогоднішній день існує два самостійні кредитні договори та два договори іпотеки на одну й ту саму квартиру, за якими у неї виникає обов'язок повернути грошові кошти ПАТ «Дельта Банк» двічі, так як по першому кредитному договору (№576/ПВ-06 від 12.12.2006 року) відповідач набув право вимоги замість ТОВ «Укрпромбанк», а по другому спірному кредитному договору (№576/ПВ-06 від 13.12.2010 року відповідач має право вимагати заборгованість як первісний кредитор.

З умов спірного кредитного договору (другого) не слідує, що це є договором перекредитування першого кредитного договору, оскільки не вбачається, яка сума зобов'язань перед ТОВ «Укрпромбанк» перекредитовувалась та на який термін.

Суд першої інстанції помилково встановив, що спірний кредитний договір є договором перекредитування першого кредитного договору.

Висновок суду, що спірний кредитний договір є укладеним, оскільки позивач виконувала свої зобов'язання за цим договором, а саме сплачувала належні платежі є невірним.

Банк не надав доказів на підтвердження того, що кошти були отримані позивачем та не доведено факту будь-яким чином іншої передачі коштів, а відповідно до ст. 1046 ЦК України момент передачі коштів за кредитним договором так і не настав, тому кредитний договір є неукладеним.

Також невірним є висновок суду, що сторони досягли згоди по всіх істотних умовах кредитного договору і що це підтверджується його підписанням, оскільки недостатньо тільки підписати кредитний договір для того, щоб у позивача виникли зобов'язання по ньому, а тому головною передумовою виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору є умова отримання ним від банку цих коштів.

Звертає увагу й на те, що лист банку №05-2479527/1 від 27.11.2014 року не є належним доказом того, що спірний договір є договором перекредитування, так як не містить печатки банку та містить інформацію щодо розміру загальної суми заборгованості відмінну від Додатку №2 до Договору про передачу активів від 30.06.2010 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» уклали Кредитний договір №576/ПВ-06, згідно якого ТОВ «Укрпромбанк» надав кредитні кошти у розмірі 133 000,00 доларів США строком на 240 місяців зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 11 грудня 2026 року для придбання житла на вторинному ринку (а.с. 5-10).

12 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрпромбанк» укладено Іпотечний договір №576/ФКВ-06, предметом якого є однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 41,10 кв. м, жилою площею - 22,60 кв. м (а.с. 11-14).

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору іпотека за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за Кредитним договором №576/ПВ-06 від 12 грудня 2006 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними та зобов'язальними договорами, зокрема, за кредитним договором №576/ПВ-06 від 12.12.2006 року та іпотечним договором №576/ФКВ-06 від 12.12.2006 року (а.с. 88-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Так, 13 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було підписано кредитний договір №576/ПВ-06, відповідно до якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1051406,26 грн на споживчі потреби на строк до 11 грудня 2028 року, за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти в розмірі 12,5% на рік (а.с. 15-16).

В апеляційній скарзі представник апелянта зазначає, що невірним є висновок суду, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору і що це підтверджується його підписанням, оскільки недостатньо тільки підписати кредитний договір для того, щоб у позивача виникли зобов'язання по ньому, а тому головною передумовою виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору є умова отримання ним від банку цих коштів. Оскільки коштів позивач не отримувала, такий договір є неукладеним.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

ОСОБА_2 не спростовує факт укладенні і підписання договору

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання договору неукладеним, суд першої інстанції підставно виходив з того, що сторони уклали договір. Позивач лише стверджує, що вона не отримала за цим договором кредит, як те передбачено умовами укладеного ними договору, тобто для неї не наступили певні наслідки за укладеним договором. Такі наслідок передбачені пунктами 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору №576/ПВ-06 від 13 грудня 2010 року (а.с. 15).

Ця обставина не є підставою для визнання договору неукладеним, а є підставою для його розірвання за наявності доказів не виконання однією із сторін договору його умов, якщо інше не передбачено договором.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3. відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: